Чорт.
Аж моторошно, як ти завжди сидиш у темряві.
Я не можу приректи тебе на одвічне життя в надрах пекла.
Я надто сильно тебе люблю.
Що? -Ґері Олдман? «Дракула»?
Ні? -Ні.
Перед роботою треба витягти Шона під заставу з в'язниці.
А потім у мене зустріч з твоїм куратором.
Що він про тебе розкаже?
Може: «Як Еліс почувається після того, як вас побили на її футбольному матчі?»
А може, він про це й не знає.
Він прикладав тобі до обличчя лід.
Малік. Прикольний чолов'яга.
У нього така м'яка шкіра.
Якщо хочеш сьогодні разом повечеряти...
Я маю плани. Сьогодні ж день тако.
Так. Моє улюблене щотижневе свято з расистським душком.
А з ким ти вечеряєш?
Зрозумів.
Якщо закортить повечеряти разом, я тільки за.
Я буду тут,
у своєму куточку.
До зустрічі.
Люблю тебе.
Гарного тобі дня. -День буде супер.
Кажи. -Тут не всі ідіоти.
От молодець.
Доброго ранку, Джиммі. -Здоров був.
Я зробив так, як ти порадив. Не тиснув на неї.
Ненав'язливо запропонував разом повечеряти. І знаєш що?
Вона мене майже послала.
Поговоримо про це після того, як я доп'ю каву?
Ні. Ти сказав,
хай вона сама до мене потягнеться, але я вже починаю втрачати надію.
Воно й не дивно.
Ти ж намагався аж десять хвилин.
Який тонкий сарказм, Поле.
З таким не можна спішити. Ти майже на рік випав з її життя.
А я тобі сказав, що, як буде треба, я завжди поруч.
Еліс повечеряє з тобою тоді, коли сама буде готова.
А поки що чекай.
З тими, кого любиш, по-іншому ніяк.
Кажеш, ти мене любиш?
Ні. Я такого не казав.
А по-моєму, сказав.
Я ще не готовий сказати те саме...
Що це за сирена? Де ти?
ПОЛІЦІЯ ПАСАДЕНИ
Поле, буду з тобою відвертий...
Ти так мене підтримував,
що я вирішив купити тобі пончиків.
Я вийшов по них у магазин,
а його пограбували.
Тут повсюди розбите скло й кров.
А може, це джем. Точно джем.
Словом, Поле, не буде сьогодні пончиків.
Побачимося на роботі.
Ну все, бувай.
От зараза.
Тепер я хочу пончиків.
Дякую, що прийшли.
Салют. -Пішов ти.
А чого тебе не витягли друзі?
Я їм не дзвонив.
У вас є знайомі адвокати? Він так просто від мене не відчепиться.
Так, є один.
Він козел чи що?
Та ні. Він найкращий. -Супер.
Але я рік його уникав.
Ой боже.
ДЖИММІ
Глянь.
Що мені робити? -Відповідай.
Я не готовий. -Готовий.
Який у мене вигляд? -Шикарний. Це ж лише дзвінок.
Господи. -Відповідай уже.
Джиммі?
Алло. -Привіт, Браяне!
Я ледь не оглух.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Пол не повинен про це дізнатися.
Кепський у тебе вигляд, Джиммі. -Знаю.
А як Шон?
Шон у нормі, а от чоловік моєї пацієнтки весь у синцях.
Що?
Що з обличчям? -Я впав.
Як? -Як?
Взув нові туфлі, а... Вони такі ковзкі.
Дарма не купив антиковзкі.
На таких туфлях і вбитися можна.
І ти хряпнувся оком? -Так.
Ти так близько. Ну добре.
Через ковзкі туфлі?
Так. Гепнувся прямо на око.
Отак.
Як у мультиках, Поле. -Оце так.
І вдарився прямо об столик.
А в тебе є столики, Поле?
Є. -Супер.
А телевізор, щоб дивитися з друзями теніс, є?
Старий такий, як були колись, квадратний і громіздкий?
«Зеніт».
Я не приймаю гостей. Не тому, що я соціофоб.
А по-моєму, таких і називають соціофобами.
Розумію, ви хочете мене присоромити через моє злегка приватне життя,
але це тільки посилює мою рішучість.
«Злегка приватне»?
Я тебе ціле життя знаю. А ні разу не був у твоїй квартирі чи будинку,
де ти там живеш. Не бачив твоєї дочки.
Так, яка вона? -Вона живе в Коннектикуті.
Ого. Вона ніби зараз тут.
Я ціную особистий простір.
Я завжди прийду на поміч пацієнтам,
але не вічно стражденним колегам.
Отримала? -Ні.
Це про тебе. -Про тебе.
Ні. -Він мав на увазі тебе.
Тебе. -Вибач за неї.
Я нікому не розповідаю про свою сім'ю.
Мій дім – моя фортеця самотності.
«Фортеця самотності». Назви так свої мемуари.
Я ніколи тобі не скажу, як назву свої мемуари.
Він сьогодні дратівливий. -Він злиться, бо я сказав
«мемоари», а правильно ж... -«Мемуари».
Від такого кожен може оскаженіти.
Так. Це кулуари, а це «мемуари».
Ми з сестрою знов неначе підлітки.
П'ємо донесхочу, допізна гуляємо.
А вчора ми подзвонили колишньому директору школи, щоб його розіграти.
Але він помер, тож було несмішно. -А як він помер?
Його вбив методист.
Ого. Оце поворот.
Чому ви не показуєте лице?
Посуньте камеру. Я бачу лише пів лиця.
Зараз.
Отак краще?
Крісло рухається, а камера ні.
Дивно. Крісло стоїть на місці.
Мабуть, оптична ілюзія чи фільтр такий.
Ґрейс, час уже вийшов. -Що?
Я хотів сказати, що ви молодець.
До зустрічі через тиждень.
У кав'ярні було видимо-невидимо людей.
Я думав, що непомітно прослизну,
але вгадайте, хто мене спинив й запитав, як у мене справи.
Я скажу, Дене.
Бариста. -Так!
Довбаний бариста.
Знов. -Знов.
Просто зроби мені кави.
І не кажіть.
Або ви могли просто відповісти на його запитання.
Та я просто... Як вам? -Два варіанти. «Ну його» й «на хрін».
Чому я взагалі маю з ним розмовляти?
Може, це його радує.
Він зрадіє, почувши, як минув мій день?
Я б точно зрадів, Дене.
Знаєте, що я думаю?
Що ваша байка про «я всіх ненавиджу»
і є причиною вашого усамітненого життя.
Вам не набридло бути самотнім?
Бо ось що я вам скажу: я до біса самотній, Дене.
Дуже самотній.
І це паршиво.
Так.
Це паршиво.
Не хочете кави, Дене? Бо я хочу.
Вітаю. Що будете? -Стен.
А це Ден. Ваші імена римуються.
Кльово ж.
Я вас уб'ю.
Два американо, будь ласка.
Зараз зроблю. Який видався день?
У мене почався повільно, та вже пожвавішав.
Дене?
А в мене почався нормально, а тепер зіпсувався.
Розумію.
У нас закінчилося вівсяне молоко. І всі аж бісяться.
На хрін вівсяне молоко. -Так.
Дякую.
Зараз зберу ваше замовлення.
Мені не сподобалося. -Не вірю.
Чорт. Мушу йти.
Сеанс завершено. Не сумуйте.
Стійте. Ви ж сказали, що заплатите.
АДМІНІСТРАЦІЯ
Добрий день. Вибачте за спізнення.
Я був з пацієнтом, але я вже тут.
Ми почали без вас.
Я не знав, чи Ліз тепер постійно вас підмінятиме...
Ні. То було лише двічі. -Тричі.
Тричі? Хай так.
Я вийду. Мені вийти?
Сиди. Що більше людей, то цікавіше.
Я радий, що прийшов. -Ну й фінгал.
Схоже, вам учора добряче дісталося.
Так і є.
До речі, дякую, що приклали мені на лице лід.
Я саме розповідав Ліз, що Еліс вийшла з дискусійного клубу.
Вона не встигала через футбол і ще багато чого.
Ой, кажи ти.
Я? Давай.
Я згоден з Ліз.
Вона тепер дуже зосереджена на футболі.
Її вчитель англійської містер Альто каже, що вона більше не така приязна.
Містер Альто. Ніби наркодилер якийсь.
Мені він теж не подобається.
Він мій чоловік.
Хто б міг подумати. -Він чудовий.
Поздоровляю. -Просто вона відволікається,
він же такий красень. -Точно.
А Еліс уже почала обирати коледж?
Ні. Я питала в неї, чи вона хоче піти в державний коледж чи в маленький...
Вибач. Давай ти. -Так.
Ми з дружиною возили її на східне узбережжя,
і їй припало до душі кілька гуманітарних коледжів.
Вільямс, Емгерст, Вассар.
Далі ти вже сам, Джиммі.
Я вас лишу. -Добре.
Добре, що ти прийшов. -Дякую.
Добре, що ти йдеш.
А не знаєте, чи Еліс планує через рік відвідувати поглиблені курси?
Ліз! -Я тут.
Дякую. -Слухаю.
Поглиблені курси.
Вона полюбляє науку, тож я думала про курси фізики міс Аменд.
Точно. Хороша думка. -Так.
Можемо все обговорити... -Обговорити.
...й поміркувати, що сказати її тренерам.
Так. -Спершу футбол,
а потім дискусійний... -А потім дискусійний клуб.
...коли скінчиться сезон. -Так.
Ми до цього ще повернемося. -Так, ще повернемося.
Було так принизливо. Знаю,
Ліз чудово ладнає з Еліс.
Але ж Еліс – моя дочка.
Якщо хтось з любов’ю й повагою помагає нам ростити наших дітей,
ми повинні бути їм вдячні.
Так, але хтось же мусить сказати цій білій жіночці
трохи пригальмувати.
Маю зазначити, що я теж білий.
Ще і який.
Ти теж, Поле.
Ні. Я сивий лис.
І то правда. -Дякую.
Якось я зустріла Ліз з Тіа перед тим, як її молодший син пішов у коледж.
Вона справжня матуся. -Скажи?
Атож. Скажи їй, що вона їй не матуся.
Ти її матуся.
Я матуся. -Упевненіше.
Ти матуся! -Я матуся.
Ти матуся. -Ти матуся.
Я матуся. -Ти матуся.
Я, чорт його забирай, матуся!
А тепер іди й скажи це їй у вічі.
Дякую! Я матуся!
Ти матуся. -Так і скажи.
Думаєш, він їй скаже?
Ні.
У мого клієнта зламана вилиця й сильний емоційний стрес.
Не марнуймо часу. Хіба що ви відкличете звинувачення в нападі...
Чого б це?
Бо я маю 30 свідків,
які бачили, як ви підійшли до шанованого психотерапевта
і без причини жорстоко на нього напали.
А мій клієнт намагався не дати вам убити свого психотерапевта.
А це не злочин.
І щодо наслідків,
психотерапевт готовий дати свідчення,
що через жорстоке побиття вашим клієнтом
він страждає на головний біль.
Болить голова, я не можу зосередитися
і... Я ледь тримаюся, аби не всратися.
Сміх та й годі.
А що... Зустріч ще не почалася?
Уже, друже. Уже почалася.
Усе добре. Ви молодець.
Яка трагедія.
Ідіть, не зупиняйтеся.
Ура! Охрініти. То була фантастика.
Люблю залякувати поганців.
А він же поганець? -Так.
Ми їх просто знищили.
Що я казав? Завжди буває по-моєму.
Він часто це повторює.
Це моя мантра. Завжди буває по-моєму.
Ви їх розмазали. І часто ви так робите?
Ніколи. Я адвокат з нерухомості.
Це була найбільша авантюра в моєму житті.
Я Аттікус Фінч. Я Джуліанна Марґуліс. Я Ель Вудс!
Відсвяткуймо перемогу.
Ходімо в клуб. Але зараз друга дня.
Поїмо морозива? -Я за.
Я не можу, хлопці.
Не можна відмовлятися від морозива. -Знаю, але мені треба на роботу.
Браяне, це було дивовижно. -Дякую.
Чекай. Ми сьогодні граємо в піклбол.
І ти з нами. О 20:00. На тому ж місці. Приходь.
Не зможу. -Та ну. Зіграли б, як колись.
Знаю.
А ви хіба не найліпші друзі?
Що ви йому зробили?
Не знаю.
А що таке піклбол?
Спорт, що стрімко розвивається в Америці. Гайда.
Може, для білих і так.
Потусимо сьогодні ввечері? Тільки не відмовляйся зразу.
А що? Що буде?
«Алкогольні посиденьки під мостом».
Погоджуйся. Там будуть геть усі.
Марк принесе содову, і якщо одна з нас прикинеться, що готова йому дати,
він прибереже для нас «Чорну вишню».
Я хочу напитися аж до блювоти.
Я пас.
Обіцяю, буде кльово. Будемо танцювати й скакати,
а потім зробимо розмиті селфі,
які я підпишу: «Відстійні фотки відпадних подруг».
Класно, скажи?
Що, не переконала? Ну будь ласочка.
Бувай. -Буде ве... Бувай, побачимося.
Саммер така дурна.
Кличе мене на «алкогольні посиденьки під мостом».
А що це?
Посиденьки з алкоголем під мостом.
Тоді назва підходяща.
Вони поводяться, як діти.
Вони ж і є діти. Підлітки.
У них у житті не було того, що в тебе.
Значить, їм пощастило.
Поки що.
Життя ні для кого не минає безхмарно.
Ні для тебе, ні для мене – містера Тремтячі руки.
Але завжди лишається вибір:
дати горю себе потопити
чи прожити його й перейти на другий бік.
Я сумую за нею,
та ніхто цього не розуміє.
Я знаю того, хто розуміє.
Він високий і дістає мене дзвінками.
Влучно.
Тепер він хоче разом вечеряти.
От мудак.
Я не можу отак почати вдавати, що між нами все чудово.
Чула вираз: «Удавай, поки це не стане реальністю»?
Побудь йому дочкою на... На одну годину.
Одну годину?
Ця терапія – повний відстій.
Це не терапія.
А дружня бесіда, про яку не повинен дізнатися твій тато.
Чому?
Бо зробить з цього казна-що.
І полізе обніматися.
Так, полізе.
То що скажеш?
Одна вечеря.
Купи сандвічі в тому нешвільському ресторанчику.
А потім підеш на той свій міст
і скільки влізе осуджуватимеш тупоголових підлітків.
Саммер хоче піти, бо ми там будемо зірками.
Чому?
Через інцидент на матчі.
Татів психований пацієнт почав бійку,
і тепер усі тільки про це й говорять.
Знову?
Глянули на годинник
і тепер мусите затримати до наступної хвилини дихання?
Нехай.
Розумію, вам здається, що такі нав'язливі думки...
Можете дихати.
Розумію, вам здається, що нав'язливі думки помагають
уникати чогось лихого. Це так зване магічне мислення.
Люблю магію. -Я теж.
Зрозумійте, світ непередбачуваний.
Та клянуся, у моєму кабінеті цілком безпечно.
Ти серйозно? -Привіт.
Ти попросив витягти твого друга з в'язниці.
Що я і зробив. І, до речі, чудом.
Я не хотів заважати, але тут таке.
А потім узяв і пішов?
Як ти, в біса, посмів?
Я не навмисне.
Просто я дуже емоційно це сприймаю. Я оплачу вам сеанс.
Не тобі. Тобі я не платитиму. А вам скину гроші на мобільний.
А ти підеш на піклбол.
Браяне.
Я ж сказав, що не зможу.
Ти відфутболиш найліпшого друга,
щоб посидіти в темряві, потягуючи віскі із чашки з Сантою?
Це так жалюгідно. Так... нікчемно.
Це дуже грубо, а я заслуговую на краще. І ви теж.
Ще раз перепрошую. Удачі.
Дихайте, Воллі.
Ви ж помрете. -Ми всі помремо.
Що робиш? -Полірую камінці.
Я знайшов один класний ресторанчик,
де можна їсти закуски і грати в корнгол.
Сходимо сьогодні? -Я взагалі туди не хочу.
Сьогодні день тако й прийде Еліс.
А, точно. Дочка, яка нам не дочка. А мене запрошено?
Так, але не приходь.
Бався зі своїми камінцями. -Дякую.
Даруйте! Ліз?
Привіт.
Ти ж Ґабі? -Так.
Я тебе не бачила, відколи Тіа...
Як життя? -Нормально.
Я заїхала віддати Джиммі з Еліс новий баскетбольний м'яч.
Він знов хоче з нею грати.
Круто. -Дуже.
Рада була зустрітися. -Взаємно.
До речі,
Джиммі розповідав, як ти чудово ладнаєш з Еліс.
Я радо помагаю. Вона прекрасна дівчина.
Найкраща.
Ти знаєш, що я її хрещена? -Не знала.
Так, і це круто. Я в захваті.
Джиммі дуже старається.
Намагається знову з нею зблизитися.
Це ж супер? -Аякже.
Ми ж усі цього хочемо? -Атож.
Так.
То, може, нам треба дати їм спокій?
Просто що частіше з нею ти, то рідше з нею може бути Джиммі.
А де, кажеш, новий м'ячик?
Там, біля будинку.
А покажи. -Ого.
У тебе серйозні проблеми з довірою.
Покажи м'яча.
Не плескай тут мені.
Мені таке не... Не плескай мені. Я надто для цього доросла. Ліз.
Ти починаєш мене бісити. Перестань!
Я не хочу з тобою сваритися, ясно?
Ти молодець,
і не сумніваюся, що Еліс з нетерпінням чекає дня тако.
Може, в мені зараз говорить психотерапевт,
та, може, так ти намагаєшся заповнити порожнечу після переїзду синів?
А може, краще її заповнити чимось іншим?
Добре.
Я тут полірую камінці.
Хто ти така? -Я намагаюся бути тобі подругою.
Ти ж хрещена. Де ж ти була?
У мене були свої проблеми.
Як жаль. Важко, мабуть, було, в нас же проблем не буває.
І я не надмірно стараюся.
Ти не проти, щоб Еліс перестала сюди ходити?
Я знаю, що ти про мене думаєш.
Знаєш...
Якось я випадково почула вашу з Тіа розмову про мене,
і ти сказала: «Вона така матуся».
Ти ж і є матуся. -То був зовсім не комплімент.
Ти розумієш, що налажав? -Так.
Чому ти мені збрехав?
Правда була така гірка.
У моїй практиці таке неприйнятно.
Знаєш, хто зараз найважливіша людина у твоєму житті?
Ти. -Ні, лайнюк ти такий.
Твоя дочка. -Я це й хотів сказати.
А після неї вже я. -Як скажеш.
Не дай своїй професійній діяльності перетекти в особисте.
Еліс і так дісталося, і, якщо не оберігатимеш її, вона зірветься.
Я це кажу з власного досвіду.
Розумію. -Не підривай її спокій. Ясно?
Кивка недостатньо. Поклянися. -Добре.
Боже мій.
То так і скажи.
Поклянися. -Клянуся.
Це твоя пляшка? -Ні.
Уф. -Дякую, Поле.
Я ціную твою турботу. Ну добре.
Давай. Знову?
Тепер танцюєш?
Аж так?
Ґреме, залишиш нас на хвильку?
Уже йду. -Дякую.
Що таке?
Ти більше не можеш у нас жити, Шоне.
Серйозно? -Ми тебе попереджали.
Ще хоч раз – і ми тебе виженемо.
Чого ти вчиш Ґрема? -Я ж не в барі побився.
Ти ночував у тюрмі.
Синку, тобі потрібні гроші?
Ні, нічого не треба. -Я дам тобі грошей.
Мені нічого не потрібно.
Привіт, красуне. Як ти? -Привіт, Ліз. Я говоритиму англійською.
Слава богу, бо я насилу французьку в школі вчила.
Заходь. -Я подумала, що сьогодні
краще повечеряю з татом, якщо ти не проти.
Я не проти. Чудова думка.
Авжеж, повечеряйте разом. -Ти ж не наготувала цілу гору?
Ні. Побудь з татом. Передавай йому привіт.
Дякую, що ти така прикольна.
Чорт.
Хрінів провидець.
Гей. -Гей.
Ти куди? -А сама як думаєш?
Я в клуб.
Налижуся.
Та ні, піду пограю з Браяном у піклбол.
Це що, сандвічі з куркою? -Так. Не зважай.
Ти їх купила? Хочеш зі мною повечеряти?
Якщо так,
я на раз-два скасую піклбол.
Ні, я ж казала, що вже маю плани. Це для нас із Ліз.
Аякже. Для кого ж іще?
Без проблем. А я на секунду зрадів.
Мовляв: «Ура, сандвічі з куркою для нас з Еліс».
Іди грай. -Дякую. Впевнена?
Ще і як. Іди вже.
Бувай.
САММЕР ГОЛТЕН
ТУТ СТІЛЬКИ ПІЙЛА! ПРИХОДЬ!
О, так.
Гей. Ти запросив іще лише двох гравців?
Знав, що я прийду? -Завжди буває по-моєму.
Ненавиджу, коли ти так кажеш. -Знаю.
Починаємо. Ти граєш зі мною. Гайда.
Заходь.
Аж не віриться, що він вигадав ідіотську гру, щоб не вечеряти зі мною.
І що ще за піклбол?
Це вид спорту, що стрімко розвивається в Америці. І все.
Байдуже. Він мене відшив.
А ти сказала, що прийшла з ним повечеряти?
По-моєму, це було очевидно. Я була вдома й купила сандвічі.
...знову три маневри на двох.
Так!
А хто це?
Гру дивися, а не мій дім роздивляйся.
Ти був одружений?
Стоп-стоп-стоп.
Що таке? Я просто хочу... Ні – то ні. -Ні.
Відбивай. Молодець!
Ось тобі пікл.
Супер.
Мій! Браяне! Підстрахуй мене.
Знов мій. Мій, Браяне!
Так! Ура!
Ой чорт. Боляче? -Порядок.
Поговоримо серйозно?
Не сьогодні. Граймо далі.
Ясно.
Якщо ти не можеш бути серйозний, нащо це все?
От зараза.
Ти рік мене уникав. Цікаво чому.
Не знаю, Браяне.
Знаєш. Колися вже.
Це не має значення.
Давай без цього. -Кажи.
Ти тонув!
Я намагався тебе витягти, а ти від мене відморозився.
Я ж твій найліпший друг.
Я промінь світла. -Так.
Я ходячий антидепресант. -Знаю!
Браяне, з тобою я не міг страждати.
Мені треба було опуститися на саме дно, а ти мені не давав.
Ти не розумієш натяків.
Не хочу тебе образити, але не дуже круто від когось чути:
«Завжди буває по-моєму», а в тебе померла дружина.
Розумієш?
Вона загинула, Браяне.
Я не казав, що завжди буває по-твоєму.
Ой боже.
Я... Це моя фішка.
Прости мене.
Вибач.
Я мушу йти.
То йди.
Люблю тебе. -І я тебе.
До зустрічі через рік. -Іди до біса.
Що за чорт?
Не бійся, Еліс.
Це Шон. Йому нікуди йти.
Шоне, це моя дочка Еліс. -Привіт, Еліс.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова