Това е то!
Дерек. - Супер. Жестоко!
Готино. - Топла е.
Буден ли си?
Твой ред е.
Предния път ходих аз.
Преструваш ли се? - Пази главата.
Не може ли да отидеш ти? - Господи.
Обичам те.
Тъпак.
Не ме уцели.
Джими!
Здрасти, Лиз. Свиря на въображаемо пиано.
Как си?
Чудесно, благодаря. Какво ти става?
Късно е, нали? - Часът е 3 през нощта.
Извинявай, това е ужасно. Ужасен съм.
Вече ще бъдем по-тихи. Ще им кажа.
Тихичко. - Добре де.
Какво има в купата?
Брецели. - В другата купа.
Адерал.
Май има и болкоуспокоителни. - Май?
Да, определено има. Ще намаля музиката.
Спри я.
Ще спра музиката, нали това казах.
Не!
Били Джоуел е велик, но нека уважаваме съседите.
Къде е Алис?
Горе е, спи.
Аз ли вдигам шум?
Кои са тези момичета?
Мои приятелки.
Проститутки ли са? - Едва ли.
Плати ли им?
Още не.
Дами, елате да ви запозная с приятелката ми.
Сякаш са по бельо, но всъщност това са бански.
Добре че ми каза.
Здравей, аз съм Киара. А ти?
Няма значение. - Това е Лиз.
А това е... - Сара.
Хубаво.
Ще приключваме. - Добре.
Хайде, Лиз иска да приключваме.
Лека нощ, Лиз. - Лека нощ, Киара и...
Сара.
Лека нощ, Джими.
Лиз?
Съжалявам.
Знам.
Добре, хайде.
Чао, Джими. - Беше забавно.
Здравей.
Рано си станала.
Благодаря.
Ето ти накиснатите овесени ядки.
Извинявай, ако нощес ти пречех да спиш.
Алис?
Все същата песен, брат.
"Брат"?
Лиз ще ме закара.
Ще й кажеш ли... Добре, чао.
Мамка му!
Разкарай се от пътя! - Да го духаш!
ЦЕНТЪР ЗА КОГНИТИВНО-ПОВЕДЕНЧЕСКА ТЕРАПИЯ "РОУДС"
ПОЛ Т. РОУДС - ДЖЕЙМС ЛЕЪРД ГАБРИЕЛ ЕВАНС
Леле. Добре ли си?
Да. Съжалявам, че закъснях.
Стивън, какво те терзае днес?
Прощавай. Как е, Джими? - Здрасти, Габи.
Какъв е проблемът?
Майка ми.
Пак.
Ще ми се да изкарам поне един ден,
без някой агресивно да се опитва да ми вгорчава живота.
Работата е там, че тъкмо се отърва от една мания,
изниква нова, нали разбираш?
Защо все излизам с повърхностни момичета?
Не намираме общ език.
Този път вината беше моя. Забравих слънчевите си очила в магазина.
И той се вбеси, че трябва да се върнем.
Проклет барист. Не ме питай как се пише "Дан".
Оказа се, че не са в магазина, а на главата ми.
Сам ли ще остана?
Ще бъда ли преуспял човек без половинка?
Гриза си ноктите, когато са неравни.
А как може вечно да са неравни? Безумно е.
...мила и интелигентна.
Като по-млад бях нейното жиголо.
И задължително секси.
Но понякога е такава кучка, побърква ме.
И как се чувстваш?
Като в капан. - В капан.
Чувствам се като в капан. - Не съм жиголо.
Сякаш се въртя в кръг.
Край с щастието.
Няма да се получи.
А той не спираше да ми повтаря колко съм тъпа.
Не си тъпа, Грейс.
Ако не били циците ми, никой нямало да ме погледне,
което е почти комплимент.
Не е комплимент. - Знам, но той ме обича.
Стига! Грейс, водим този разговор от две години.
Две години от живота ти.
Ако чуя мъж да каже на жена, че е тъпа, но, слава богу, има хубави цици,
няма да си помисля: "Леле, колко се обичат!".
И все повтаряш колко бил красив. Видях го.
Нищо особено - твърде мускулест
и с твърде тесни ризи - направо отблъскващо.
Каква беше думата? Подскажи ми. - Не знам за коя дума говориш.
Гнусар! Той е гнусар.
Отвратителен гнусар.
И вътрешно, и външно.
Съжалявам, не разбирам какво става. Както говорех и...
Грейс, съпругът ти те тормози психически.
И няма намерение да престане.
Внушава ти, че си го заслужаваш, а не е така.
Напусни го.
Не е толкова лесно.
Напротив, лесно е. Нямате деца. Замини при сестра си във Ванкувър.
Но тогава... - Иначе край на сеансите ни.
Виж... - Добре.
Добре.
Ще я изпия всичката, толкова съм жадна.
Какво има, Пол?
Това е твърде много вода. - Само ме виж.
Кожата ми сияе.
Една кана на ден и забравих мигрената,
коляното ми се оправи и съм по-мила с околните.
Пробвай и ти. Знаеш ли какъв процент от теб е вода?
Знам на какъв процент от мен му е все тая. - Явно си дехидратиран.
Здравей. - Привет, момче.
Как си? - Всичко е нормално.
Нищо особено, нормален ден.
Работя си най-нормално. Знаеш ли какво си мислех, Пол?
Как работиш най-нормално ли?
Какво си мислиш?
Случва ли ви се така да се ядосате на пациент,
че изведнъж да ви се прииска... да го разтърсите?
Не разтърсваме пациентите. - Знам, на тяхна страна съм.
Казвам им: "Хайде, объркан човече, можеш да се промениш".
И след това не се променят.
Умора от състраданието. Всички се сблъскваме с нея.
Да.
Задаваш въпрос, изслушваш ги, не ги съдиш
и не правиш тази физиономия.
Съжалявам. Просто... Ние знаем как трябва да постъпят.
Защо ли? Просто е.
"Става ми тъжно, като правя така." Ами просто не го прави.
Знаем решението.
Не ви ли се иска да ги подтикнете?
Страхотна идея. Да им отнемем свободата,
всеки шанс да си помогнат сами, така ли?
Като блюстители на психологическия ред?
О, боже.
Долавям сарказма,
но звучи жестоко.
Какво си направил?
Нищо не съм направил.
Сега си изпати. - Стига де. Чувствам се в капан.
Това е. Опитвам се да променя нещата.
Реших да споделя с вас.
Но времето свърши, чакам пациент.
Нямаш часовник. - Майната ти, Габи.
Желая ви приятен ден.
Този път ще спазвам всички правила.
И Вирджиния Улф се е опитвала да се удави.
Стига, Пол.
Майната му.
Джимбо.
Къде отиваш?
Прибирам се.
Днес не ми беше ден, ще покисна във ваната.
Преместих телевизора в банята. - Страхотно, сбъдната мечта.
Радвам се за теб. - Готино е.
Налага се да ти прехвърля един пациент.
Фасулско е - войник, служил отвъд океана, уволнил се е преди шест месеца.
Често го арестуват за побой, родителите му се тревожат.
Не е фасулско. - Поеми го де.
Днес имах адски много пациенти, а и постоянно те замествам.
Настроил съм се вече за филм във ваната. Не съм гледал "Сам вкъщи".
Ще ме зяпаш, докато приема ли?
Добре!
Какво правиш? - После ще разбереш.
Много ще ти хареса.
Шон.
Прощавай, папката е много дебела.
Като начало ми кажи защо си тук според теб.
Сбиване, овладяване на гнева, дрън-дрън-дрън.
Значи три пъти "дрън"?
Какво точно се случи?
Каквото винаги. Един ми се изрепчи. Такива не ги трая.
Блъсна ме, все едно "майната ти".
Каза ли го?
Не и с думи. - Ясно.
Подразбрало се е, че го казва. Много мразя така.
Сега псуваш ли наум? - Може би.
Добре.
Виж, не е чак такъв проблем.
Сбих се един-два пъти. Повикаха полиция и...
Прозяваш ли се? - Не.
Защо съм тук изобщо? - Добре де, прозях се.
Извинявай. Причината не е в теб.
Слушам те.
Както и да е. Може ли да си вървя?
Да, разбира се.
Съжалявам.
Мамка му!
Ехо?
Боже, Тиа, отвратително е.
Не си в ред.
Денят беше дълъг. Това ме отпуска.
За сведение мога да бия всеки от тях.
Нима? - Да, щом няма правила,
ще щипя.
Да не си посмял да ме ощипеш.
Не се доближавай.
Няма да ме щипеш. Недей.
Няма... Щип! - Спри.
Добре, стига.
Колко съм силен!
Май изпука ребро.
Джими!
Божичко.
Пипнах те. И сега?
Здрасти.
Колко е стръмно? - Възвишението ли?
Доста. И после скачат от скалата.
Мамка му. Пусни ме.
Здравей.
В храстите ми си. - Поддържани са.
"Топиар" ли му се вика? - Нямам идея, един човек ги подрязва.
Как е Алис? - Добре ли си, Алис?
Добре е. Нахранена и с написани домашни.
Беше на тренировка по футбол. - Вече?
Да, футболът започна и тя се справя отлично.
Извинявай, трябва да те попитам. Такъв ли ще си останеш?
Не знам.
Добре.
Не си ял, ще ти напълня чиния.
Какво правиш? Върви пред вратата.
Господи. - Като в капан съм.
Алис, как мина денят? Беше ли...
После ще говорим.
Благодаря.
С бяло месо ли е... - Сериозно ли?
Все едно, супер е. - Алис е прекрасно момиче.
Докато се усетиш, ще замине в колеж и ще съжаляваш,
че заради теб няма да иска да се връща у дома.
Май вече е късно. - Майната му тогава.
Вземи се в ръце!
Стига вече.
Джими. - Дерек.
Благодаря, че ми припомняш родителството.
Пак заповядай. Дерек, вечерята ще ти хареса.
Вкуснотия! - Ако е останало нещо.
Чудесно е, че искаш да спечелиш Алис.
Не насилвай нещата, няма да стане.
Не знам, тя обича омлет, така че може и да стане.
Смело ми звънкай в ранни зори да ми казваш, че греша.
За това живея.
Ценя високо...
Да... Не, добре. Трябва да затварям, чао.
Тъпак.
Здравей. Да нямаш ранна тренировка по футбол?
Силова.
Силова? Не е нужно да ми обясняваш.
Супер. Правя ти омлет, защото за спорта са нужни белтъчини.
Имам си овесени ядки.
Почти е готов. - Чао.
Радвам се, че се върна. - Нямах избор.
Казах на баща ми, че си кръгла нула, обаче майка ми пак започна да плаче.
И ето ме тук.
Прав си, миналия път не бях на ниво.
Бях кръгла нула.
Но знай, че съм много добър в работата си.
Трябваше да е изключен.
Трябва да се обадя. - Много ясно.
Грейс, здравей.
Готово, напуснах го.
При сестра ми съм.
Много се гордея с теб.
Сега не мога да говоря, с пациент съм.
И той ме гледа кръвнишки.
"Кръвнишки"? Да не съм Айс Кюб?
Обещавам да ти звънна. - Добре.
Само... Благодаря, Джими.
Добре, чао.
Най-сетне, мамка му!
Пациентка, на която помогнах. И още как!
Мен какво ме интересува?
Казвам ти го, защото искам да ми дадеш още един шанс.
Ще бъде честен с теб.
Миналия път вероятно бях малко друсан. И пиян.
От предната вечер. Имам си грижи.
Но с теб трябва да поговорим за това, Шон.
Не е било безобидно сбиване в бар.
Не си спирал да удряш този човек дори след като губи съзнание.
Така ли е?
Да, вярно е.
Кажи, какво те предизвиква?
Всичко.
Ако някой ме бутне.
Каже някоя глупост.
Дъхне ми накриво.
Просто прещраквам. Пада ми пердето.
И се усещам чак след това.
Можеш ли...
Можеш ли да го спреш?
Не знам.
Какво правя тук, по дяволите?
Вярваш ли ми?
Не. - Все едно.
Аз съм блюстител на психологическия ред. - Моля?
Да намерим някого, когото да набиеш. - Какво?
Какви ги вършиш?
Харесваш смесените бойни изкуства?
Аз ли? Не. Това е адски опасно.
Приятелят ми Шон иска спаринг.
Хайде, Шон, давай.
Не показвай страх.
Него гледай, не мен. Той цели да те стресне.
Ха така, браво.
Давай в същия дух.
Може и с крака.
Той сигурно ще действа с ритници през цялото време.
Знам. - Ядосай се!
Беше много бърз.
Страшно бърз. Но в последния рунд го притиснах.
Добре.
Подръж го на устната, ще помогне за отока.
Олеква ми.
Прочетох досието ти.
Военната ти служба е белязана от травми и насилие.
Това насилие още е в теб и търси начини да избие.
"Каквото възпираш, това привличаш." Карл Юнг.
Прецених, че ако пребиеш човек, който няма нищо против,
може да спреш да бъхтиш всеки, който ти дъхне накриво.
Нищо.
А после ще бръкнем и под повърхността.
Дали ще стане?
Със сигурност.
Добре.
Или ще те направи още по-кръвожаден и опасен.
Ще видим.
Какво, кръвожаден? Майко мила.
Да изчезваме оттук.
Кой е този? - Приятелят ми Брайън.
Моля те, тръгвай. Ще те ощипя. - Много си откачен, знаеш ли?
Не повече от теб. - Имаш право.
Лекуваш го чрез бой?
Накарал си чернокож младеж да се бие при днешните предразсъдъци.
Разбирам, че е налудничаво,
но печеля доверието му. Какво мислиш?
Тази бутилка е умален вариант на моята.
Ясно.
Пол дали ще се заинтригува?
Хората с паркинсон са по-склонни към обезводняване
и мисля да я оставя на бюрото му.
Много мило.
Но и натрапливо, което е твой патент.
Благодаря.
Защо не ми отговаряш?
Защото подходът ти с Шон е толкова неетичен,
че само като те слушам, ставам съучастничка.
Ще се съсредоточа върху моите неща,
а не върху твоите щуротии.
Имам нужда да ме подкрепиш.
Наистина.
Радвам се, че се съвзе.
Но спри овреме.
Спри се, Джими.
Давай.
Шах и мат, мой човек. Предай се.
Сега ми стана ясно.
Мамка му!
Пол, стресна ме.
Седни, Джими.
За нещо приятно ли ще говорим? - Бащата на Шон се обади.
Върнал се е от сеанса ти със счупен зъб.
Разговорът няма да е приятен. - Не и за теб.
Така се стекоха нещата.
Нямаше да карам Шон да се бие, ако не бях навил Грейс да напусне мъжа си.
Какво? Я чакай, ти...
Какво си направил?
Няма проблем, тя е извън страната и е щастлива.
Казах ти да седнеш.
Ако седна, ще се почувствам като сгазил лука.
Сгазил си го!
Мисля, че мога да помагам, ако пипам малко по-грубо.
На мое място щеше ли да се довериш на себе си?
Отговорът е "не".
Нека все пак вляза в твоята кожа.
Така.
Шегуваш се.
Джими, извинявай, че все те критикувам.
Това е, защото те обичам безкрайно.
Не говоря така.
Виж, момче, тревожа се за теб.
Знам.
Разбирам, че тази година не бях във форма.
Захванал съм се с нещо.
Позволи ми да продължа.
Поне опитваш ли се да действаш внимателно?
Или просто ще съсипеш кариерата си и ще повлечеш и мен?
Един бог знае.
Извинявай, глупава шега.
Дали ще може да замълчиш за десет секунди,
за да помисля?
Да. Разбира се.
Така и двамата ще... - Сега.
През цялото време ли бях разкопчан? - Просто млъкни.
Добре.
Изчезвай.
Това е моят кабинет.
Бавно загря.
Не знам какво искаш от мен.
Какво те радва?
Синята скрежина.
И мен.
Но сериозно, кога за последно си бил щастлив?
Когато си спомня щастлив момент, винаги се вбесявам, защото...
Знам, че това време е отминало и няма да се върне.
Да, познато ми е.
Да бе! - Факт.
Жена ми умря.
Загина в автомобилна катастрофа.
Точно преди това се бяхме скарали, и беше жестоко.
Понякога в ума ми изниква прекрасен спомен с нея.
Обикновено е някоя глупава дреболия.
И когато се отърся...
Ужасно е без нея.
Но се надявам някой ден да мога да си я спомням, без да ме боли.
Редно ли е да ми го споделяш? - Определено не.
ВСИЧКО НАРЕД ЛИ Е? СЪС СЕСТРА МИ СЪМ.
Здрасти, Джими. - Добро утро, Дерек, как е?
Разхождам кучето, което не щях. - Моя пациентка се изнесе.
Чудесно начало на деня и за двама ни!
Не успя.
Събудила се е!
Купих ти пресни боровинки за овесените ядки,
които толкова много обичаш.
Макар да имат вкус на мокра хартия.
Не си говорим, но поне седни да закусиш тук.
Аз ще се обърна настрани.
Да си ми виждал екипа? - Да.
Изпрах ти го.
Това, което правиш, не е достатъчно.
Толкова време се държеше, сякаш само на теб ти се е случило,
а не е така.
И аз страдам.
И то сама, защото нямах избор.
Не си въобразявай, че боровинките и изпраната тениска стигат,
за да ти простя за всичко.
И сега какво?
Здрасти.
Не биваше да ме блъска.
Някакъв тип ме блъсна по рамото, докато се разминавахме.
Какво стана? - Ще ти кажа.
Погледнах го в тлъстата мутра и видях бъдещето.
Видях как го пребивам. Красота!
И после отминах.
Обадих ти се, защото исках да поговорим.
Психотерапевт си ми. Не знам какво да правя.
Просто... Не знам.
Да. Да!
Двама от двама, гадове!
Какво те прихвана? - Тържествувам. Това е победа.
Не уби случаен мухльо. Това е прогрес.
Няма проблем да си гневен. Постоянно се чувствам така.
Ти успя! Да празнуваме.
Да подскачаме? - Не.
Да блъснем гърди? - Няма нужда.
Хайде де.
Добре, чудесно.
Да! Гладен ли си? Аз - да.
Ти си пълен перко. - Не, гот ми е.
Да вечеряме? - Добре.
А дъщеря ти?
Тя има футболен мач.
А защо не си там?
Понеже те повиках ли?
Не, защото съм ужасен.
Я стига. Да вървим.
Добре.
Хайде де...
Няма да успеем, започва след десет минути.
Какво е това задръстване?
Заради мача ли е?
Да бе, заради момичешки футболен мач.
Добре.
Ако обичате.
Шон, дръж се.
На 3 км е, да изтичаме.
Ще оставиш колата тук?
Аз съм бял мъж в Пасадена. Ченгетата сигурно ще я закарат до дома ми.
Сигурно е хубаво.
Не изоставай!
Идвам!
Ще се справиш.
Така, добре.
Сега какво? Кракът.
Топките ми. Боли.
Не.
Малко остана. Виждаш ли? Ето там отиваме.
Ще се справиш, нали?
Просто тръгвай. - Добре, след мен.
Човече! - Не мога.
Не съм тренирал цяла година. На нея й е все едно.
Напротив.
Дай ръка.
Готов ли си? Към финала. Ще успееш.
Ето, стигнахме.
Ще ти се доверя. Аз халюцинирам.
Пропуснах ли нещо? - Тъкмо започна.
Идеално, мачът тъкмо е започнал.
Тук съм! Ето ме.
Видя ли?
Давай, Алис!
Браво, Алис!
Бива си я. - Да, добра е.
Добро дете е.
Привет.
Казал си на жена ми да ме напусне? Затова ли ти плащам?
Стой долу!
И ти ли искаш?
Шон, добре съм.
Шон, не, той е на земята. Дръпни се, Шон.
Моля те, добре съм. - Шибан...
Моля те, стига му, спри.
Помогнете!
- Разкарайте се от мен!
Не започнах аз. - Хайде, качвай се. Пази главата.
Здравей.
Благодаря, че дойде.
Щях да дойда и по-рано.
Просто...
Толкова приличаш на майка си.
Превод на субтитрите Боряна Богданова