Оце вже діло.
Дерек. -Ого, круто.
Гарно. -Така тепла.
Ти не спиш? -А тепер ти.
Твоя черга.
Я ходила того разу.
Ти вдаєш, що спиш? -Не вдарся головою.
Сходи сама. -Боже мій.
Люблю тебе. -О, так.
Дурноголовий.
Скучила за мною.
Ой-ой.
Джиммі! Джиммі!
Ліз. Я граю на уявному піаніно.
Як життя?
Чудово, дякую. Що з тобою таке?
Уже пізно? -Третя година ранку.
Вибач. Це жах. Я жахливий.
Ми будемо тихесенько. Я їм скажу.
Давайте тихіше. -Добре. Нехай.
А що в мисці, Джиммі?
Кренделі. -В іншій мисці.
Аддералл.
І, може, щось знеболювальне. -Може?
Ні, точно знеболювальне. Я зроблю музику тихіше.
Краще вимкни.
Я вимкну музику. Я так і сказав.
Ні.
Знаю, знаю. Біллі Джоел – супер, але треба поважати сусідів.
А де Еліс?
Вона на... Спить.
Серйозно? Ти цитькаєш на мене?
Джиммі, хто ці дівчата?
Мої подруги.
Вони проститутки? -Навряд.
Ти їм заплатив?
Ще ні.
Дівчата, пливіть сюди. Познайомтеся з моєю подругою.
Їхні купальники схожі на спідню білизну, та це купальники.
Я запам'ятаю.
Привіт, я К'яра. А вас як звати?
Та яка різниця. -Це Ліз.
Ліз, а це...
Сара. -...Сара.
Ясно.
Ми будемо закруглятися. -Добре.
Закругляймося, дівчата. Ліз хоче, щоб ми пішли.
Добраніч, Ліз. -Добраніч, К'яро й...
Сара. -...Саро.
На добраніч, Джиммі.
Ліз.
Мені жаль.
Знаю.
Ну все. Іди вже.
Па-па. -Бувай, Джиммі.
Па-па. -Було класно.
Гей.
А ти рано встала.
Дякую.
Ось твоя вівсянка.
Вибач, якщо не давав уночі спати.
Еліс.
Та як завжди, бро.
«Бро»?
Мене підвезе Ліз.
Передай їй... Нехай, бувай.
Ч...
Чорт!
Геть з дороги! -Відсмокчи!
ЦЕНТР КОГНІТИВНО-ПОВЕДІНКОВОЇ ТЕРАПІЇ
ПОЛ Т. РОУДС – ДЖЕЙМС ЛЕРД ҐАБРІЕЛЬ ЕВАНС
Ого. Ви в порядку?
Так. Вибачте за спізнення.
Стівене, що вас непокоїть?
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Вибач. Як ти, Джиммі?
Привіт, Ґабі.
Що вас мучить?
Моя мати.
Знову.
Я хочу хоч один день прожити так,
щоб ніхто не намагався грубо погіршити мені життя.
Щоразу, як я позбуваюся однієї нав'язливої звички,
зразу ж з'являється інша.
Ну чому я завжди зустрічаюся з легковажними дівчатами?
Між нами нема зв'язку.
Цього разу винна я сама. Забула в магазині сонцезахисні окуляри.
А він так розізлився, що треба туди вертатися.
Бісів бариста. Не питай у мене, як пишеться «Ден».
А вони були не в магазині.
А в мене на голові.
Я що, лишуся самотній?
Так і буду дуже успішним, але одиноким чоловіком?
Я не можу не гризти нігті, вони ж нерівні.
А як вони тоді будуть рівні? Казна-що.
...щоб була добра, розумна.
У дитинстві я був її розрадою.
І сексуальна.
Та іноді вона така сука, мене це вбиває.
А як ви при цьому почуваєтеся?
Наче застрягла. -Я застряг.
Ніби я застряг. -Я не її розрада.
Я ніби навіки застрягла в часовій петлі.
Я не знайду щастя.
Ми обоє знаємо, що це не подіє.
Він без кінця повторював, яка я тупа.
Ви не тупа, Ґрейс.
Казав, якби не мої цицьки, то про мене ніхто не піклувався б,
тож це майже комплімент.
Це не комплімент. -Знаю, та він мене любить.
Досить! Ґрейс, ми бачимося вже два роки.
Два роки вашого життя.
Не було такого, щоб чоловік сказав жінці,
що вона тупа, але їй пощастило мати великі цицьки,
а я подумав: «Ого, мабуть, вони такі закохані».
Ви повторюєте, який він чудовий. Що ж, я його бачив.
Не надто чудовий. У нього перекачані м'язи.
А сорочки затісні. Таке ніхто не любить. Це огидно.
Як там кажуть? Яке слово?
Я не знаю, про яке ви слово.
Страшко! Він страшко.
Він справжній страшко.
Іззовні і всередині.
Я не розумію, що діється.
Я говорила, а...
Ґрейс, ваш чоловік – емоційний аб’юзер.
Він над цим не працює. І навіть не прагне.
Він вас переконав, що ви на це заслуговуєте. А це не так.
Киньте його.
Це не так просто.
Це дуже просто. Дітей у вас нема.
Їдьте до сестри у Ванкувер.
Але тоді...
Киньте, або я від вас відмовлюся.
Послухайте... -Добре.
Нехай.
Я поп’ю водички Бо я хочу пити
Щось не так, Пол?
Ти п'єш забагато води. -Подивися на мене.
Моя шкіра дуже зволожена.
Я випиваю пляшку в день, і в мене не буває мігрені,
перестало боліти коліно, і я стала чемніша з друзями й рідними.
Тобі теж не завадить. Знаєш, скільки у тобі відсотків води?
Я знаю, на скільки відсотків мені плювати.
Це в тобі говорить зневоднення.
Гей. -Гей.
Ти як? -Та нормально.
Звичайнісінький день.
Усе як завжди. Знаєш, про що я подумав, Поле?
Що в тебе усе як завжди?
Про що ти подумав?
А буває таке, що пацієнти так вас бісять,
що раптом хочеться...
їх розтрусити?
Ми їх не трусимо.
Та ні, я це знаю. Я на їхньому боці.
Чесно. Я їм кажу:
«Та ну, нещасна ви людино. Ви можете змінитися».
А вони не змінюються.
Втома від співчуття. Ми всі з таким стикалися.
Так.
Ставиш питання, слухаєш, не осуджуєш
і не робиш отаке обличчя.
Вибач. Просто... Ми знаємо, що їм треба робити.
Це ж дуже просто.
«Мені стає сумно, коли я це роблю». Тоді не роби.
Ми знаємо відповідь.
Вам ніколи не хотілося заставити їх це зробити?
Чудова думка. Позбавимо їх самостійності
і шансу допомогти самим собі.
І ким ми тоді станемо? Психотерапевтами-свавільцями?
Ой боже.
Я чую твій сарказм,
але думка непогана.
Що ти зробив?
Я нічого... Я нічого не робив.
Тобі дістанеться.
Давай без «у-у». Я застряг.
Я просто намагаюся все розворушити.
Хотів поговорити про це з вами.
Але часу вже нема. Мушу йти, в мене пацієнт.
Годинника ж нема. -Пішла ти, Ґабі.
Нехай. -Бажаю вам гарного дня,
бо я лікуватиму пацієнтів за підручником.
Вірджинія Вульф теж пробувала втопитися.
Чого ти, Поле?
До біса все.
Гей, Джей-Боун.
Ти куди?
Я збирався додому.
Сьогодні в мене не найкращий день, піду прийму ванну.
Я переніс туди телевізор, щоб дивитися фільми.
Круто. Не життя, а казка.
Аж заздрісно. -Це прикольно. Так.
Візьми собі мого пацієнта.
Там усе раз плюнути.
Молодий солдат, служив за кордоном, повернувся пів року тому.
Його вже кілька разів брали за напад, і батьки дуже непокояться.
Це не раз плюнути. -Перестань.
Я сьогодні прийняла тисячу пацієнтів і постійно тебе прикриваю.
Я дуже хочу полежати у ванні й подивитися фільм.
Ні разу не бачив «Сам удома».
Так і дивитимешся, поки я не погоджуся?
Ну добре. -Так.
Що ти робиш?
Точно. Потім зрозумієш.
Тобі сподобається.
Шон.
Вибачте, тут стільки сторінок.
Розкажіть поки що, чому ви тут.
Бійка в барі, суддя сказав лікуватися від гніву, бла-бла-бла.
Аж три «бла»?
А що ви такого зробили?
Та як завжди. Мене дістали.
Я не стримався.
Той чувак штовхнув мене у плече, ніби послав.
Він сказав: «Пішов ти»?
Він так не сказав. -Ясно.
Тобто він послав, але без слів. Ненавиджу таке.
Ви теж мене зараз посилаєте? -Можливо.
Нехай.
Я нічого такого не зробив.
Побився кілька разів у барі. Викликали поліцію і...
Ви що, позіхаєте? Ви позіхнули? -Ні.
Нащо я тут сиджу? -Ну добре, я позіхав.
Вибачте. Це не через вас і вашу розповідь.
Прошу, продовжуйте.
Не хочеться. Можна вже піти?
Так. Авжеж.
Вибачте.
Чорт!
Агов.
О боже, Тіа. Така жорстокість.
У тебе проблема. Ти це знаєш?
У мене був довгий день. А це розслабляє.
До речі, я можу побити будь-кого з них.
Та невже? -Так, бо як немає правил,
то я їх защипаю.
Не смій. Не щипай мене.
Перестань. Не підходь.
Не щипайся. Не треба.
Я не буду... Щипатися! -Стій.
Ну все, все.
Я такий сильний!
Здається, я чув, як хруснуло ребро. -О ні.
Джиммі!
О, так. -О господи.
Попався. І що тепер?
Гей. -Гей.
Він дуже крутий? -Пагорб?
Так. -Он як?
Доволі крутий. І там стрибають зі скелі.
Чорт. Пустіть.
Привітики.
Ти в моїх кущах. -Вони добре підстрижені.
Арт-обрізка? Так це називається?
Не знаю, Джиммі. Їх підстригаю не я.
Як Еліс?
Ти в нормі, Еліс?
З нею все добре. Вона поїла. І зробила уроки.
Вона щойно з тренування з футболу. -Вони почалися?
Почалися, і вона грає, як профі.
Вибач, але я мушу спитати. Ти отакий тепер і будеш?
Не знаю.
Добре.
Ти не їв. Я дам тобі щось із собою.
Що ти робиш? Іди до дверей!
Боже мій. -По-моєму, я застряг.
Привіт, Еліс. Як минув день? Як...
Потім поговоримо.
Дякую.
Тут тільки біле м'ясо чи... -Ти серйозно?
Байдуже. Годиться. -Джиммі, Еліс чудова.
Ти й оком не змигнеш,
як вона буде в коледжі, а ти пожалкуєш,
що спаскудив усе так сильно, аж їй додому не хочеться.
По-моєму, я вже спаскудив. -Ну, тоді не зважай.
Візьмися за розум.
Пора б уже.
Джиммі. -Привіт, Дерек.
Я вже думав, що всіх дітей виростив, от спасибі тобі.
На здоров'я. Дереку, на тебе чекає смачнюча вечеря.
Смакота. -Якщо щось лишилося.
Я вітаю твоє рішення зблизитися з Еліс.
Тільки не спіши. А то все зіпсуєш.
Не знаю. Вона любить омлет, це може допомогти.
Не соромся, дзвони зрання
сказати, що я помилився.
Я ж заради цього й живу.
Я дуже ціную...
Ой, усе. Не можу говорити. Бувай.
Кретин.
У тебе зранку тренування з футболу?
Тренажерка. Я про неї все знаю.
Я готую тобі омлет. Для тренування ж потрібен білок.
Мені й вівсянка підійде.
Омлет майже готовий.
До зустрічі.
Добре, що ви повернулися. -Я не маю вибору.
Я сказав татові, що ви відстійний.
Мама сказала, що не знає, що ще робити,
і знов розревілася.
І ось я знову тут.
Ви маєте рацію. Того разу я і справді налажав.
Я відстійно поводився.
Та знайте, що взагалі-то я дуже хороший психотерапевт.
Вимкну його. Вибачте.
Треба відповісти. -Хто б сумнівався.
Алло, Ґрейс.
Я це зробила. Я від нього пішла.
Я в сестри.
Я так вами пишаюся.
Я зараз не можу говорити, в мене пацієнт.
Він так на мене коситься.
«Коситься»? Я що, Айс К’юб?
Я вам передзвоню. Обіцяю. -Добре.
Я... Дякую вам, Джиммі.
На все добре.
Так, чорти б його.
Це пацієнтка, якій я допоміг. Ясно? Я відкрив їй очі.
Ясно. А мені нащо це знати?
Щоб ви дали мені другий шанс.
Буду з вами чесний.
Того разу я був трохи під кайфом. І п'яний.
То було похмілля. У мене в житті важкий період.
Проте, Шоне, ми повинні поговорити про оце.
Ви не просто побилися з ним у барі.
Ви його гамселили,
навіть коли він відключився.
Так усе було?
Так.
Що вас дратує?
Будь-що. Що завгодно.
Коли мене штовхають.
Чи щось кажуть.
Чи не так дихають.
Коли таке буває, я втрачаю контроль. І перед очима все темніє.
І я тільки під кінець усвідомлюю, що сталося.
Ви можете...
Ви поможете це спинити?
Не знаю.
Що я взагалі тут роблю?
Ви мені довіряєте?
Чорта з два. -Ну й нехай.
Я психотерапевт-свавілець.
Хто-хто?
Знайдімо вам когось для биття. -Що?
Куди ви?
Змішані єдиноборства? Ви таке любите?
Я? Ні. Це ж ой як небезпечно.
Вітаю. Мій друг Шон хоче провести спаринг.
Давайте, Шоне, ви зможете.
Не показуйте нашого страху.
Дивіться на нього, а не на мене. Він хоче залізти вам у голову.
Так. Отак.
Отак. Бийте його!
Так.
Чорт, він б'ється ногами.
Шоне, він б'ється ногами.
Ручаюся, це не востаннє.
Сам знаю. -Випускайте свій гнів!
Він був дуже спритний.
Напрочуд спритний.
Та в останньому раунді переміг я.
Як скажете.
Прикладіть морозиво до губи, поможе зняти набряк.
Так приємно.
Я читав ваше досьє, Шоне.
На службі за кордоном ви зазнали чимало травм і бачили багато насильства.
Це насильство все ще у вас і шукає виходу назовні.
Те, чому опираєшся, залишається. Це Карл Юнґ.
Я думав, що, побивши когось,
хто любить битися,
може, ви перестанете лупцювати тих,
хто якось не так дихає в барі.
Спокійно.
Ми почнемо розбиратися, що коїться у вас на душі.
Думаєте, поможе?
Упевнений.
Це добре.
Або посилить жагу до крові, й ви станете ще небезпечніший.
Побачимо.
Що? Жагу до крові? Чорт.
Чорт. Ідімо звідси.
Хто це?
Мій найліпший друг Браян.
Ходімо вже. Щипок. -Та йду, йду.
Ви ненормальний.
Не більше за вас. -Справедливо.
Ти повів його на ринг? Серйозно?
Ти змусив молодого темношкірого битися з іншими чоловіками
у нашому культурному контексті?
Розумію, це божевілля,
але він починає мені довіряти. Що скажеш?
Боже. Ця пляшка наче дитинча моєї.
Добре.
Як думаєш, Пол на таке поведеться?
Я читала, що в людей з хворобою Паркінсона буває зневоднення,
тож покладу пляшку йому на стіл.
Це так зворушливо. А ще...
А ще дуже нав'язливо, але це твоя характерна риса.
Дякую.
Чому ти не відповідаєш на моє питання?
Бо те, як ти повівся із Шоном, настільки неетично,
що, навіть слухаючи це, я почуваюся співучасницею.
Тож я зосереджуся на своєму,
а не на твоєму, хай що воно таке.
Я хочу, щоб ти за мене пораділа.
Дуже хочу.
Приємно знов бачити тебе таким.
Але... ой-ой.
Ой-ой, Джиммі.
Давай.
Ой чо...
Шах і мат, друже. Здавайся.
Тепер догнав.
Чорт.
Поле, ти мене налякав.
Сідай, Джиммі.
А розмова буде приємна?
Мені дзвонив Шонів батько.
Сказав, що його син прийшов з терапії зі зламаним зубом.
Значить, не приємна.
Не для тебе.
Спершу одне, а потім пішло-поїхало.
Я б не вмовляв Шона на бої на рингу,
якби не вмовив Ґрейс піти від чоловіка.
Що? Секундочку, ти...
Ти... Що ти зробив?
Ні, це добре. Вона поїхала з країни. Бо переживала за це.
Я попросив тебе сісти.
А я сказав, що як сяду, то наче в чомусь провинився.
Ти таки провинився.
Поле, я можу помагати людям, якщо трохи забрудню руки.
Стань на секунду мною. Ти б мені довірився?
Відповідь – ні.
Ти ж не дав мені побути тобою.
Ось.
Ти знущаєшся?
Джиммі, вибач, що я так на тебе напосівся.
Це тому, що я всім серцем тебе люблю.
Я так не розмовляю.
Послухай, я за тебе переживаю.
Я це розумію.
Знаю, цього року я був сам не свій.
Здається, я щось вловив.
Дай мені змогу продовжувати.
Ти хоч намагаєшся бути обережним?
Чи руйнуєш свою кар'єру й тягнеш мене за собою?
Як карта ляже.
Вибач, Поле. Дурний жарт. Я...
Можеш десять секунд помовчати,
щоб я все обдумав?
Так. Аякже, Поле.
Тоді ми з тобою... -Зразу й почнімо.
Сорочка весь час була розстібнута?
Помовч уже.
Добре.
Киш звідси.
Стоп, це ж мій кабінет.
Довгенько ж до тебе доходило.
Упс.
Не розумію, що ти від мене хочеш.
Що робить вас щасливим?
Блакитний коктейль.
Мене теж.
Але серйозно, коли ви востаннє були щасливі?
Щоразу, як я згадую, коли був щасливий, я злюся...
бо бачу, де я тепер і що ті часи давно минули,
і їх не вернути.
Так, знайоме відчуття.
Пішли ви. -Пішов я.
Моя дружина померла.
Загинула в автокатастрофі.
Коли бачилися востаннє, ми посварилися,
і дуже сильно.
Іноді в голові зринають про неї спогади.
Зазвичай якась дрібничка.
А коли спогад минає, я...
Так жахливо без неї жити.
Та надіюся, колись я зможу її згадувати й не почуватися так.
А вам можна мені таке розповідати? -Аж ніяк.
ДОПОВІДАЮ – ВСЕ ДОБРЕ?
МИ З СЕСТРОЮ У НЕЇ ВДОМА
Привіт, Джиммі. -Доброго ранку, Дерек. Як ти?
Вигулюю собаку, якого не хотів. -Моя пацієнтка переїхала до сестри.
То в нас обох вдалий початок дня.
Дуже повільно.
Гей, прокинулася.
Я купив тобі свіжої чорниці для ранкової вівсянки,
ти ж так її любиш.
Хоч вівсянку ніхто не любить, вона на смак як мокрий папір.
Можеш мовчати.
Просто посидь і поснідай тут.
Я дивитимуся в інший бік.
Не бачив мою футболку? -Бачив.
Я її виправ.
Те, що ти робиш, цього не достатньо.
Ти так довго удавав, що це сталося тільки з тобою,
але це сталося з нами обома.
Це сталося зі мною.
І я мусила сама переживати втрату.
Тому не думай, що чорниці й випраної футболки достатньо,
щоб я все тобі простила.
Проблеми?
Алло, слухаю.
Дарма він мене штовхнув.
Я собі йшов, а якийсь чувак штовхнув мене в плече.
Що сталося? -Я розкажу, що сталося.
Я глянув на його вгодовану пику й уявив,
як я її начищаю. І це було прекрасно.
А потім я просто пішов.
Я вам подзвонив, бо хотів поговорити.
Ви ж мій психотерапевт.
Я не знаю, що з цим усім робити.
Я... Я не знаю.
Так! Так!
Уже двоє!
Що ви робите? -Святкую. Шоне, це перемога.
Ви не вбили того осла. Це вже прогрес.
Злитися – це нормально. Я постійно злюся.
Ви змогли. Це треба відсвяткувати.
Пострибаймо? -Ні.
Потремося тулубами? -Ні, обійдуся.
Та ну.
Теж годиться.
Так! Ви голодні? Бо я так.
Ви просто псих. -Перестаньте. Ні. Я просто хвилююся.
Пообідаємо? -Давайте.
А як же ваша дочка?
Вона... У неї футбольний матч.
А ви не поїдете на її гру?
Чорт, це через мій дзвінок?
Ні, через те, що я жахливий батько.
До біса все. Їдьмо.
Добре.
Їдь уже.
Прокляття. Не встигнемо. Гра починається о десятій.
А чому стільки машин?
Через гру?
Так, через шкільний дівчачий матч.
Та ясно.
Даруйте. Дорогу.
Тримайтеся, Шоне.
Гей!
Туди всього три кілометри. Ми добіжимо.
І ви отак лишите тут машину?
Я білий, і ми в Пасадені.
Копи просто відженуть її до мене додому. Біжімо.
Круто, мабуть.
Доганяйте!
Я доганяю!
Ви зможете.
Отак. Зараз.
Що далі? Нога.
Яйця. Яйця прищемив.
Так тримати.
Ні.
Ми майже на місці. Бачите пагорб? Нам туди.
Ви зможете. Хто зможе?
Біжімо вже. -Зрозумів. За мною.
Чоловіче! -Я не можу.
Я вже рік не займався спортом. Їй буде все одно.
Не буде.
Хапайтеся.
Готові? Ми дійдемо. Ви зможете. -Добре.
Отак. Піднялися.
Я повірю вам на слово. У мене галюцинації.
Я нічого не пропустив? -Гра щойно почалася.
Це добре. Щойно почалася. Все супер. Щойно почалася.
Я тут!
Так!
Так. -Ви бачили?
Уперед, Еліс!
Давай, Еліс!
А вона добре грає. -Це правда.
Вона молодець.
Здоров.
Ти сказав моїй дружині мене кинути?
Я тобі за це плачу?
Ану вставай.
Битися хочеш?
Я в порядку, Шоне.
Шоне. Ні, Шоне. Він же на землі. Не треба, Шоне.
Прошу. Я в порядку, Шоне. -Ти ж сучий...
Йому вже досить. Спиніться.
Поможіть!
Поможіть! Гей! -Відваліть! Прийміть від мене руки!
Бійку почав не я. -Ага. Сідай. Головою не вдарся.
Гей.
Дякую, що прийшов на гру.
Я прийшов би раніше.
Просто...
Ти так схожа на маму.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова