ЛЕЙК ВЮ, ЧИКАГО, 1848 Г.
Ехо?
ВСИЧКО Е ТВОЕ
Кротко.
Откъде се появи?
Виж! Тичай да я донесеш!
ПО РОМАНА НА ЛОРЪН БЮКС
Не би трябвало да е тук.
Нали чу записите? Къде другаде да е било?
Не знам. Вече не знам какво съм чула.
Сега какво да правя?
Сега живееш на този адрес.
Живеех там, докато учех.
А тук работиш.
ЛАБОРАТОРИЯ "ФЕРМИ"
Аз съм механик?
Ще разбереш, като се появиш утре.
Не мога.
Ако не идеш на работа или не се прибереш, ще се обадят в полицията.
А никой няма да ти повярва, като обясниш какво е станало.
Ще те заведат в болницата. - С теб така ли стана?
Това е новата ти същност.
Това трябва да бъдеш.
Ще се справиш. Случвало ми се е много пъти.
Къде отиваш? - Спокойно.
Какво има?
Дан Веласкес тук ли е? - Съжалявам, не го познавам.
Живее тук.
Явно вече не. Съжалявам.
Откога живеете тук? Само това ми кажете и се махам.
От няколко години. - И получавате ли поща?
Адресирана до предишния собственик. Писма, сметки...
Не пазя сметките на непознати.
Нещо друго?
Това е.
Здрасти. Рейчъл там ли е? - Кой?
Добро утро, Кърби.
Извинявай, работих до късно и съм заспала тук.
Добре.
Не, мисля, че не. Какво? Да, аз...
Кърби.
Знам, че се замотах с изрезките, но съм готов. Ето - обирите в Бъруин.
"СЪН ТАЙМС", РЕПОРТЕР: КЪРБИ МАЗРАЧИ
ТЕМА: ОБИРИТЕ В БЪРУИН
Да, благодаря.
Може ли да си отнеса това?
Добро утро, Кърби.
Здрасти, къде е Дан? - Кой?
Свърза ли се с полицията за доклада за Клара Майзър?
Майзър ли? Не помня.
За миналото на Мадригал.
Чакай. Майзър ли се казва заподозреният?
Мислех, че е друго име. Да. Павел Баник. Обвинението ще е готово тази седмица.
Виновен ли пледира?
Обещаха му лека присъда. Полицията искаше да приключи.
А другите жени?
Има още жертви на Баник ли? - Не е той.
Какво?
Има още жени. Не отразяваме ли случаите?
Аби вече е там.
Каквато и следа да имаш, обсъдете я.
Кърби, идваш ли?
Джеф, отрази мача на "Ригли".
Ако успея, ще отразя и двата мача.
Още по-добре.
А продължението за наводнението?
Чакаме отговор от застрахователите. Явно ще отхвърлят исковете.
Имам данни за убийствата нощес.
Който иска да отрази някой случай, да вдигне ръка.
"Грег Ханам, семейна кавга, ул. "Норт Халстед".
Артър Морис, жертва на стрелба на "Бустър" и "Феърфакс".
Вероятно дело на банда."
Аз ще го поема. - Добре, следващият?
"Дан Веласкес"?
Стига бе. Дан?
Какво? - Как е станало?
Кой е той? - Работеше тук.
Привлякох го от "Обзървър". Повечето от вас не го познават.
Нещо не е наред.
Аби, къде е станало? - В някакъв бар. "При Сид".
Не, нещо не е наред.
Гледал съм шоу там. Близо е до Ъптаун Скуеър.
Кърби, какво има?
Познаваше ли го?
Кърби.
Кърби?
Добре ли си?
Иначе не би заминал
толкова далече от мен.
Харпър.
Случил съм на ден - помниш ме.
Как така? Винаги те помня.
Виж...
Обясни ми.
Говори разбрано, без онези идиотщини за светлините.
Тях винаги ги има. И ти щеше да ги споменаваш.
Разказваш ли за Клара?
За кого?
Знаеш.
Знаеш за кого говоря.
Да.
Онази танцьорка от записа ли?
Какъв запис?
Прекалено силно ти напомняше за Париж.
Тук ли е?
Дал ли си им го?
Какво търсиш? - Касетата.
Която взе от мен. С Клара.
С кого?
Не, не започвай пак. Затова дойдох днес - денят е добър.
Знам го!
Какво искаш от мен? Нямам касета.
Имаш я! Имаш я, знам, че е у теб.
И ще я дадеш на някого.
Така ще ме открият.
Знам, че е у теб.
Ако е така, не знам къде е.
Мамка му.
Добре. Така, Лео.
Погледни ме.
Само трябва да си спомниш. Това е всичко. Спомни си.
Тогава ме върни в къщата.
Там ще ми е по-добре.
Тук ти е добре.
Наистина.
Трябва само малко да се замислиш.
Къде е? Къде е касетата?
Харпър? Ти кога дойде?
Какво е станало?
Дан е мъртъв.
Затова ти си жива.
Снощи прерових всичките си вещи.
Посети ли адреса от документа? - Там живях, докато учех.
Но излиза, че съм прекъснала.
Станало е на 15 май 1986 г., в деня, когато си нападната.
Откъде знаеш?
Прерових снимки, книги, дрехи.
Всичко е същото. До въпросния ден.
Помниш ли какво ти казах за частиците?
Понякога може да се заплетат така, сякаш някаква нишка ги свързва.
Мисля, че тримата сме свързани от нишка.
Как ще се откъснем?
Може би ако отстраниш една от частиците, другите ще се освободят.
Какво става после?
Може би той е този, който ни свързва.
Не знам какво ще стане.
Повече не искам да се чувствам така.
И ми е все тая какво ще стане.
Помниш ли къде отиваш?
Следвах те.
А защо си пред мен? - Не те разбирам.
Близо ли сме?
Съвсем близо.
Стига бе.
Изчезнаха.
Мамка му, Харп! Светлините ги няма.
Браво. Вече няма да слушам за тях.
Какво е всичко това? Натрупал си още боклуци, а?
Откога си тук? - Не знам точно.
Къде е касетата? Какво направи с нея?
Ти връщаш ли се? Гледаш ли мачове? - Къде си я скрил?
Дал ли си я на някого?
Искам единствено това.
Да се върна и да гледам Сикът, Джаксън...
Нали? - Лео, млъкни, мамка му!
Къде е касетата?
Познаваш ме.
Знаеш, че няма да кажа на никого за теб или за къщата.
Нищо не искам.
Само онова, което имах. Върни ме там.
Не може, наясно си.
Няма да се получи.
Никога.
Направи го ти тогава. Отвори вратата. - Не мога.
Отваряй!
Искам у дома! - Пусни ме!
Искам да си ида у дома. У дома! Отвори!
Отвори! - Иначе?
Мога да се защитя. Не съм Клара.
Боклук такъв! - Мамка му.
Когато я изхвърлихме, ти каза, че щяла да разгласи на всички за къщата.
Знаех, че лъжеш.
Остави касетата. Мислеше, че няма да я открия ли?
Мислех, че къщата е виновна да изчезват неща.
В джоба ми е, тъпако. - Трябва ми!
Стига. Искаш я, защото там е всичко - гласът ти, къщата ти, Клара.
Някой те е открил по нея. Всеки може да те открие.
Не ми пука за тъпата касета. Вземай я!
Ще се върнем заедно в деня, когато намерихме мястото.
Тогава ще ти кажа къде е. Ще ти кажа.
Няма нужда да го правя.
Мога да се върна в днешния ден
и да повтаряме това пак и пак, колкото пъти е необходимо.
Опита същото с Клара и тя го усети. И аз ще го разбера.
Знам защо не искаш да се върнеш - защото нямаш нищо там.
Зад теб няма нищо. Няма нищо и напред.
Затова никога няма да напуснеш тази къща - никой никъде не те иска.
"Черните лъвове" са се били във Виетнам, но може би и преди това.
Сигурна ли си за татуировката му?
Звънни по военните формирования, виж има ли местни. Здрасти.
Какво?
Хората са различни.
Пак се е случило.
Потърси повече данни.
Здрасти, какво става?
Може ли да те попитам нещо? - Естествено.
Служил си във Виетнам, нали? - Да.
Знаеш ли кой е 28. полк? - Разбира се, беше ключова част.
Воювали ли са и преди това? В Корейската или Първата световна война?
Сигурно. Легендарен полк е.
Дали ветераните имат данни за местни в полка?
Не и за Голямата война. Службата за ветерани е от 30-те г.
Но ще питам в Легиона. Ще отнеме няколко дена да изпратят данни. Защо?
Нямам време.
А как е жена ти?
Вики. Чудесно.
Чудесно.
Това къде е?
Кога си ги снимал?
Не са мои. Ти ги извади.
От негативите за материала на Дан Веласкес.
Статията за убийството му. - Аз ли го отразявам?
Не, ти само ги изписа от архива.
Защото работя в архива.
Да. Кларънс подготвя статията. Сигурно му помагаш за материалите на Дан.
Здрасти. Да помогна с нещо?
Няма нужда, благодаря.
Чудесно. А защо си на бюрото ми?
Кърби ми каза да я чакам тук. - Кърби от архива? Защо ще те настани тук?
Защото...
Спокойно, вече тръгвам.
А коя си ти?
Аз съм механик.
В сградата ли?
За статията за Веласкес ли са? - Да, търся някакви основни акценти.
Аби каза, че най-добрите му неща са от 80-те г., но не съм стигнал дотам.
Отразяваш случилото се с него ли?
Да, но няма за какво да се хвана.
А в доклада на полицията няма ли следи?
Доста е рехав.
Може да е обир, наркоманско сбиване... Още не е дошъл анализът от аутопсията.
Видели ли са кой го е обрал? - Не. Той е бил този, който е крадял.
Да, той беше много зле напоследък.
Човекът, когото е обирал, е имал нож.
Полицията ли ти го каза? - У Дан е имало чужди вещи.
Защо те е настанила тук?
Казах, че си тръгвам.
Крадеш това от бюрото ми?
Не, на Кърби е.
Тръгвайте си. - Какво става?
Не ме докосвайте. - Елате с нас.
Защо сте дошли? - Да се обадим на близък?
Да ви приберат.
Не знам. - Как така?
Да тръгваме. - Моля ви!
Успокойте се. - Чуйте. Чакам един човек.
Тя ще дойде. Нея чакам. - Ще я намерим.
Добре, благодаря.
Какво стана? - Вмъкна се някаква отвън.
Полицията я изведе.
Джини?
Не знам. Познаваш ли я?
Да, казах й да стои тук.
Добре. А ти коя си?
Айрис?
С какво мога да помогна? Кой ви праща?
Идвам по случая с Дан. Бяхме колеги в "Сън Таймс".
Добре го даваше там. Но отдавна не се беше изявявал.
И аз вече не съм там.
Защо сте дошли? Рядко някой ме наобикаля.
Исках да го видя.
Не искате.
Не и такъв.
Не намериха кой да го идентифицира.
Добрата новина е, че аз можах.
Беше ми за пръв път.
Бил е разрязан, нали?
Ето така.
Откъде знаете?
Знам кой го е убил.
Трябва да кажете на полицията.
Казах.
Не ми вярват.
Казаха, че бил откраднал нещо. Искам да знам какво.
Ако работите в пресата, ще имате достъп до доклада ми, когато е готов.
Ти мислиш ли, че Дан би откраднал?
Това твърди полицията.
Казва, че Дан е бил крадец.
Но той никога не задържа нищо за себе си.
Разказваше историите на други хора.
Каквото взе, го предаде нататък.
Каквото и да е имало у него, го е взел за мен.
Звучите много искрено.
Ще си взема кафе. Искате ли? - Не.
Внимателно там. Сга се връщам.
ДОКАЗАТЕЛСТВА
УЛ. "ЛЕЙК ВЮ", №2925, ЧИКАГО
Взе ли каквото искаше? - Да. Благодаря, Хауард.
Знаеш ли как работи това?
Ще разбера.
Как го отмъкна?
Купих го. Ако човек има пари, няма защо да краде.
Хайде, започвай.
Не, не така.
Дръж се естествено. Като в "Тийни". Без френски.
Защото ти напомня за Париж ли? - Може би.
Никога не си бил ти.
Къщата е.
Точно така. Моята къща!
Благодаря, Чикаго. Лека нощ.
Не трябва да си тук.
И това ако е поздрав! А минаха две години.
Мислех, че ще се зарадваш, че съм жив. Защо си сърдита?
Не съм сърдита. Изобщо не се сещам за теб.
Напротив. Ами писмата, които ти писах?
Получи ли ги?
Не съм получавала никакви писма.
Мога да ти кажа какво пишеше. - Не ме интересува.
Нося ти нещо.
Какво? Вече не обичаш подаръци ли?
Донесох го за теб. - Донесох го за теб.
Закачило се е на ножката ти.
И си го зашил.
Откъде знаеш?
От Париж е. - От Париж е.
Само дето никога не си бил там, нали?
Как го правиш?
УЛ. "ЛЕЙК ВЮ", №2925, ЧИКАГО
За легиона! Подкрепете своя легион!
Подкрепете местния легион!
Подкрепете легиона. - Не, благодаря.
Това ли е? - Сигурно.
Наясно ли си какво правиш?
Може да има някой.
Има поне пръст прах по кепенците.
Празно е.
Чия е къщата все пак?
Има три комплекта сребърни прибори. Колко души живеят тук?
Харп?
Полека. Спокойно, госпожо.
Излизай.
Лео! - Не мърдай.
Моля те.
Мислех, че няма хора. - Не ти пука има ли.
Не, кълна се.
Нямаше да ви направя нищо. - Да, държа пистолет, а ти си на пода.
Оставете ме да си ида. Просто ще изляза и край. Моля ви.
И няма да се върнеш? - Никога.
Няма да ме видите повече, кълна се.
Не може да избягаш от себе си.
Втори син на майка германка.
Когато е умряла, никой не те е искал.
Дори монахините.
А те приемат всеки.
Или поне това е, което си повтаряш.
То те кара да си мислиш, че светът ти е длъжник.
И че можеш да вземеш каквото поискаш от когото поискаш.
Но това тук е мое.
Това е моята къща.
Как го правиш?
Аз не те познавам. - Да.
Не и днес.
Но аз винаги съм с теб.
Махай се или ще те убия.
Вече съм го правила.
Ранен ли си? Какво стана?
Не знам. Ти къде изчезна, а?
Не го докосвай.
Лео, какво става? Защо съм облечен така?
Какво? Облечен си. - Не, аз. Униформата ми. Бях с униформа.
Каква униформа?
Що за въпрос? Моята! Нашата. Като тази, с която си.
Откъде да имаш униформа? - Какви ги приказваш? От Франция.
Униформа като твоята. Нали воювахме заедно?
Запознахме се в "Св. Адалберт". Ти тка и не влезе в битка.
Стига глупости, чуваш ли?
Бях там.
И двамата бяхме.
Воювахме заедно.
Не сме.
Напротив.
Добре.
Ти какво взе оттам?
Какво?
Вътре. Какво взе?
Не знам. Някакво конче.
Не е кон, това е пегас. Конете нямат криле.
Обикновено дърво. Едва ли струва много.
Татко, радвам се да те видя.
ГАЛАКТИЧЕСКИ СБЛЪСЪЦИ
ЛЕКТОР: Д-Р ГУАНСЪН, 27.4.1992 Г.
Може да изглеждат като другите звезди,
но мястото им не е тук.
Преди милиарди години сме се сблъскали с друга галактика.
Тази шепа звезди е всичко, което е останало от нея.
Остава ни единствено да се запитаме какво следва.
Здрасти.
Как си?
Ако се натискаш да те почерпя едно,
пропусна последните поръчки.
Добре.
Дай ми твоето.
Ако позная какво имаш в джоба, даваш ми го.
Нямам пари. А този е имитация.
Няма проблем. Искам само питието ти.
Давай.
Във вътрешния си джоб имаш бележник.
Ей такъв.
Вземал ли съм ти интервю?
Не.
Какво си записваш?
Каквото ми разказват.
Това са записките ми.
Няма да се бавя.
Много си странна.
Сигурна ли си, че не сме разговаряли?
Ти ми кажи.
Познавам те.
Откъде?
Ако си спомниш, знаеш къде да ме намериш.
Грендъл.
Превод на субтитрите Анна Делчева