ЛЕЙК-В'Ю, ЧИКАГО 1848 РІК
ЦЕ ВСЕ ТОБІ
Спокійно.
Де ти взявся?
Бачиш? Ану принеси.
Жінки, що сяють
НА ОСНОВІ РОМАНУ ЛОРЕН Б'ЮКС
Він мав би бути тут.
Ти ж чула запис. Коли ще це могло бути?
Не знаю. Я вже не знаю, що чула.
І що мені тепер робити?
ДЖИН-СУК ҐВАНСУН
Отут ти тепер живеш.
Я там жила в аспірантурі.
Тут ти працюєш.
ЛАБОРАТОРІЯ ПРИСКОРЮВАЧІВ
Я «слюсар-ремонтник»?
Дізнаєшся завтра на роботі.
Я такого не вмію.
А доведеться. Якщо не з'явишся вдома чи на роботі,
той, хто тебе чекає, повідомить поліцію.
А коли спробуєш розповісти, що з тобою сталося,
тобі не повірять.
Відвезуть у лікарню.
І з тобою так було?
Ось хто ти тепер.
Ось ким ти мусиш бути.
Ти зможеш. Я змогла – і не один раз.
-Куди ти? -Усе буде добре.
Вам щось потрібно?
Ден Веласкес тут?
Вибачте. Не знаю, хто це.
Він тут живе.
Уже не живе. Вибачте.
Скільки ви тут живете? Я піду. Тільки скажіть скільки.
Кілька років.
-Вам приходить пошта? -Так.
Ні, адресована попередньому власнику. Листи, квитанції, щось іще?
Ні, я не зберігаю квитанцій невідомого чоловіка.
Це все?
Так.
Алло.
Алло. Можна Рейчел?
Кого?
Доброго ранку, Кірбі.
Вибач. Працювала допізна й заснула тут.
Ясно.
Не думаю… Що? Так, я…
Кірбі.
Знаю, що довго готував твої вирізки, та вони є.
Чесне слово. Пограбування в Бервіні. Ось.
«САН-ТАЙМС» РЕПОРТЕР: КІРБІ МАЗРАЧІ
ТЕМА: ПОГРАБУВАННЯ В БЕРВІНІ
Добре. Дякую.
Можна я це заберу?
Авжеж.
Доброго ранку, Кірбі.
-Гей, а де Ден? -Хто?
Ти дзвонив у поліцію щодо звіту по Кларі Майзер?
«Майзер»? Не пам'ятаю такої.
Інформація по Джулії Мадріґал.
Чекай… «Майзер» – прізвище підозрюваного?
Я думав, його звуть інакше. Так, Павел Банік.
Обвинувачення буде готове на цьому тижні.
Він… визнав провину?
Він пішов на угоду. Поліція хоче закрити справу.
А як же інші жінки?
Є ще хтось?
-У Баніка були інші жертви? -Ні, це не він.
Тобто?
Є інші жінки. Чому… ми про них не пишемо?
Народ, Еббі вже там.
Якщо в тебе є якісь зачіпки, мабуть, варто про них згадати.
Кірбі, йдеш?
Джефф, ти працюєш на Ріґлі.
Думаю, встигну скрізь, якщо заторів не буде.
Добре. Так, це краще.
А що у вас із продовженням про повінь?
Чекаємо на відповідь страхових компаній.
Схоже, вони відмовлять у виплатах.
У мене є зведення по вчорашніх убивствах.
Ну що. Піднімайте руки, хто над чим хоче працювати.
«Ґреґ Ганнем, домашня сварка, Норт-Голстед.
Артур Морріс, застрелений на перетині Бустер і Фейрфакс.
Імовірно, розбірки банд».
-Я візьму. -Добре, хто наступний?
«Ден Веласкес»?
Охрініти. Ден?
-Що? -Що сталося?
-А хто це? -Ден тут працював.
Я привела його з «Обзервера».
Ви, мабуть, його не знали.
Тут якась помилка.
Еббі, де це сталося?
У барі. «Сідс».
Ні, не може бути.
Я там був на концертах. Це біля Аптаун-Сквер.
Кірбі, що таке?
Ти його знала?
Кірбі.
Ти як?
Інакше… він би
Не поїхав так далеко від мене
Гарпер.
Я обрав хороший день. Ти мене пам'ятаєш.
Про що ти? Я завжди тебе пам'ятаю.
Слухай…
Поговори зі мною.
Чітко. Без цієї маячні про світло.
Але ж воно завжди сяє. Ти б теж про нього говорив.
Ти комусь казав про Клару?
Про кого?
Ти знаєш.
Знаєш, про кого я.
Точно.
Точно. Про танцівницю з касети?
А що з касетою?
Я…
Вона тобі дуже нагадувала про Париж.
Вона тут?
Ти віддав її їм?
-Що ти шукаєш? -Касету.
Яку ти в мене забрав. Ту, на якій Клара.
Хто?
Ні-ні. Не починай. Тому я й прийшов сьогодні.
Сьогодні хороший день.
Я знаю, що хороший.
А що ти хочеш від мене? Твоя касета не в мене.
У тебе. Так, у тебе. Я знаю, що вона в тебе.
І ти її комусь віддаси.
І так мене знайдуть.
Так що… Я знаю, що вона в тебе.
Якщо вона й у мене, то я не знаю де.
Чорт забирай.
Добре. Добре, Лео.
Ану глянь на мене.
Гей.
Тобі треба лише згадати. І все. Просто згадай.
Відведи мене назад у будинок.
Там мені стане краще.
Знаєш…
тобі й тут непогано.
Так.
Просто подумай хвилину. Одну хвилинку.
Де вона? Де касета?
Гарпер? Коли ти прийшов?
Що сталося?
Ден мертвий.
Ось чому то була не ти.
Я вночі оглянула всі свої речі.
Поїхала на адресу з документів?
Я там жила, коли вчилася в аспірантурі.
Але тепер виходить, що я її кинула
у день, коли на тебе напали, 15 травня 1986 року.
Як ти дізналася?
Продивилася фотографії, книжки, одяг.
До того дня все незмінне.
Пам'ятаєш, що я казала про частинки?
Що іноді вони переплітаються,
ніби їх з'єднує ниточка.
Думаю, тепер ця ниточка з'єднує нас трьох.
Як її розірвати?
Може, якщо забрати одну частинку,
інші стануть вільні.
І що далі?
Можливо, нас з'єднує саме він.
Тому я не знаю, що буде далі.
Я більше не хочу так почуватися.
Тому мені байдуже, що буде далі.
Пам'ятаєш, куди йти?
Я йшов за тобою.
-Чому ж ти попереду? -Тобто?
Ми вже близько?
Дуже близько.
Ох ти чорт.
Зникло.
Чорт забирай, Гарп.
Не бачу світла.
Чудово. Я більше не мушу про нього слухати.
А це що? Ти назбирав ще більше мотлоху?
-Скільки ти вже тут живеш? -Точно не знаю.
Де касета? Що ти з нею зробив?
Ти хоч іноді повертаєшся?
-Дивишся гру «Вайт Сокс»? -Де ти сховав касету?
Ти її комусь віддав?
Я хочу лише цього.
Повернутися, дивитись, як грає Сікотт, Джексон,
-ну, знаєш. -Лео, заткнися!
Де касета?
Ти ж мене знаєш.
Знаєш, що я нікому не розповім про тебе, про будинок.
Я нічого не хочу.
Хочу лише те, що мав. Відведи мене назад.
Це неможливо, і ти це знаєш.
Будинок тебе не пускає.
І ніколи не пустить.
Тоді давай ти. Відчини двері.
Не можу.
Відчиняй!
-Я хочу додому! -Прийми руки.
Просто додому. Я хочу додому! Відчиняй!
-Відчиняй! -А то що?
Я теж можу вдарити. Я не Клара.
-Ах ти гівнюк. -Бляха.
Коли ми викинули її труп,
ти сказав, що вона хотіла розповісти всім про будинок.
Я знав, що ти збрехав.
Ти лишив довбану касету. Думав, я не знайду?
Я думав, її взяв будинок. Тут речі просто зникають.
-Ага, в моїй кишені, придурок. -Вона мені потрібна.
Та де там. Ти хочеш її забрати, бо на ній скрізь ти.
Твій голос, твій будинок, Клара.
Хтось знайшов тебе за цією касетою. І будь-хто інший зможе.
Але мені на ту касету насрати. Забирай.
Ми разом повернемось у той день, коли знайшли будинок.
І тоді я скажу, де вона. Я скажу.
Мені цього робити не треба.
Я можу просто вернутись у цей день,
і ми це робитимемо знов і знов, скільки потрібно.
Ти спробував зробити так з Кларою. Вона тебе розкусила. І я зможу.
Я знаю, чому ти не хочеш вертатися. Бо в тебе там нічого нема.
Позаду в тебе – нічого. Попереду – нічого.
Тому ти ніколи не кинеш цей будинок. Бо нікому й ніде ти не потрібний.
«Чорні Леви» воювали у В'єтнамі, але могли й в раніших війнах.
Ти точно бачила в нього саме це татуювання?
Подзвониш у військові клуби?
Спитай, чи є в них місцеві філії. А тоді можна… Привіт.
Що?
Усі люди інші.
Це знову сталося.
-Виписуй телефони, скільки зможеш. -Добре.
Привіт, Кірбі. Що в тебе?
Можна щось спитати?
Завжди.
-Ти ж служив у В'єтнамі? -Так.
Чув про 28-й полк?
Так, авжеж. Він дуже відомий.
А до того вони брали участь у війнах? У Кореї чи, може, в Першій світовій?
Можливо. Це старий полк.
А мінветеранів може мати списки тих, хто там служив?
Під час Першої світової війни – ні. Мінветеранів створили десь у 30-ті.
Я можу звернутись у «Легіон», спитати.
Матиму відповідь через кілька днів. А що таке?
Це дуже довго.
Як справи у твоєї дружини?
О, у Вікі все чудово.
Чудово.
Що це?
Коли ти це зняв?
То не я. Це ж ти їх для мене знайшла в архіві.
Вони з негативів до матеріалів Дена Веласкеса.
Для статті про його вбивство.
Я про нього пишу?
Ні-ні. Ти їх знайшла на складі.
Бо я працюю в архіві.
Так.
Статтю пише Клеренс.
Думаю, йому треба, щоб ти пошукала статті Дена.
Вітаю. Вам чимось допомогти?
Дякую, не треба.
Прекрасно. А чому ви за моїм столом?
Кірбі сказала почекати тут.
Архівниця? Чому це вона сказала вам сидіти тут?
Тому що…
Неважливо. Я вже йду.
Ви хто?
Я… слюсар-ремонтник.
Нашої будівлі?
Це для статті про Дена Веласкеса?
Так, намагаюся зібрати найкраще.
Еббі каже, найкращі матеріали він писав на початку 80-х,
але я ще так далеко не зайшов.
Ти пишеш про те, що з ним сталося?
Мабуть. Додати особливо нічого.
А що з поліційним звітом? Є якісь зачіпки?
Інформації обмаль.
Може, крадіжка, щось з наркотиками. Звіту судмедексперта ще нема.
Поліція бачила, хто його обікрав?
Ні, це він крав.
Так, у нього вже давно справи йшли гівняно.
Той, кого він хотів обікрасти, був з ножем, і… ось і все.
Це в поліції так сказали?
У Дена були речі якоїсь іншої людини.
Чому Кірбі залишила вас тут?
Я ж кажу: я вже йду.
Ви це вкрадете з мого столу?
Ні, це речі Кірбі.
-Ви мусите піти. -Що таке?
-Не чіпайте мене. -Обережно. Ідіть з нами, добре?
-Коли ви прийшли? -Ми можемо комусь подзвонити?
Щоб вас відвезли додому?
-Не знаю. -Як це ви не знаєте?
-Ну все, ходімо. -Будь ласка, будь ласка.
-Мем, усе добре. -Прошу, послухайте. Я тут чекаю.
-Ясно. -Вона вернеться,
-я її чекаю. Прошу. -Ми її знайдемо.
Добре, дякую.
-Що сталося? -Зайшла якась жінка з вулиці.
Поліції довелося її вивести.
Джинні?
Не знаю. Знайома?
Так, я їй сказала, що вона може тут почекати.
Ясно. А ви хто?
Айріс?
Добрий день. Вам допомогти? Хто вас прислав?
Я прийшла через Дена. Працювала з ним у «Сан-Таймс».
Він там багато встиг. Але давно вже там не працював.
Я теж уже звідти пішла.
Чому ж ви прийшли? Я особливою популярністю не користуюся.
Хочу його побачити.
Ні, не хочете.
Не таким.
Поліція нікого не змогла знайти для впізнання.
Добре, що я змогла його впізнати.
Таке зі мною вперше.
Його порізали, так?
Отак?
Як ви знаєте?
Бо я знаю, хто його вбив.
Тоді ви мусите сказати поліції.
Я казала.
Вони не слухають.
Кажуть, він щось украв. Мені треба знати, що саме.
Якщо ви працюєте в пресі, то я впевнена,
що мій звіт буде у вас, щойно його опублікують.
Айріс, думаєте, він став би красти?
А в поліції кажуть саме так.
Що Ден… був злодій.
Але ж він ніколи нічого не лишав собі.
Він розповідав історії людей.
Усе, що він брав, він передавав далі.
І те, що він узяв, він узяв для мене.
Ви говорите дуже щиро.
Я вип'ю кави. Ви будете?
-Ні. -Ну, добре.
Тільки обережно там. Я на хвилинку.
ДОКАЗИ
ЛЕЙК-В'Ю СТРІТ, 2925 ЧИКАГО
-Ну що, знайшли, що хотіли? -Так. Дякую, Говарде.
Умієш нею користуватися?
Розберуся.
Як ти її стягнув?
Я за неї заплатив. Коли є гроші, можна не красти.
Ну, починай.
Ні, не так.
Як у «Тініз». Просто будь собою.
Не треба французької.
Чому? Дуже нагадує тобі Париж?
Можливо.
Ти був ні при чому.
Це все будинок.
Так і є. Це мій будинок.
Дякую, Чикаго, і на все добре!
Гарпере, тобі сюди не можна.
Оце так «привіт». Ми не бачилися два роки.
Я думав, ти зрадієш, що я живий.
Через що ти так сердишся?
Я не серджуся. Я про тебе взагалі не думаю.
Авжеж, думаєш. А як же листи, які я тобі писав?
Ти їх отримала?
Ні, листів не було.
-Я можу сказати, що в них було… -Мені нецікаво.
Я тобі щось привіз.
Що? Ти більше не любиш дарунків?
-Я це привіз для тебе. -Я це привіз для тебе.
Вона зачепилася за кишеньковий ніж?
І ти її зашив.
Як ти це знаєш?
-Вона з Парижа. -З Парижа.
Тільки ти там насправді не був, так?
Як ти це робиш?
ЛЕЙК-В'Ю СТРІТ, 2925 ЧИКАГО
«Легіон». Підтримайте місцевий «Легіон».
-Підтримайте наш «Легіон» -Ні, дякую.
-Це тут? -Мабуть.
-Ти знаєш, що робити? -Ага.
Може, хтось удома.
Тут на віконницях пилу на два пальці.
Нікого тут нема.
І чий це будинок?
Три набори столового срібла. Скільки тут живе людей?
Боже! Гарп?
Мем, заспокойтеся.
Забирайся.
-Лео! -Лежи.
Будь ласка.
-Я думав, тут нікого нема. -Тобі байдуже, хто тут.
Ні, клянуся, я б…
Я б вам нічого не зробив. Не зробив би.
Бо в мене пістолет, а ти на землі.
Якщо відпустите, я негайно піду.
Вийду за двері. Одразу вийду за двері. Будь ласка.
І не повернешся?
Ніколи.
Ви більше мене не побачите. Клянуся.
Ти не можеш не бути тим, ким є.
Другий син матері-німкені.
Коли вона вмерла, ти нікому не був потрібний.
Навіть монахиням.
А вони всіх беруть.
Принаймні так ти сам себе запевняєш.
І через це ти думаєш, що світ тобі щось винний.
Що ти можеш брати що хочеш у кого завгодно.
Але це моє.
Це мій будинок.
Як ви це робите?
-Я вас не знаю. Я не… -Ні.
Сьогодні – ні.
Але я завжди з тобою.
Вимітайся, інакше вб'ю.
Я це вже робила.
Ти поранений? Що таке? Що сталося?
Не знаю.
А ти де дівся?
Гей.
Ні, не чіпай.
Лео, що коїться? Чому я так одягнений?
Як? На тобі одяг.
Ні. Моя форма. Я ж був у формі.
У якій формі?
Про що ти? У своїй формі. У нашій формі.
Як у тебе.
-І де ти взяв форму? -Та про що ти?
У Франції, ми ж там були.
Я про форму, як у тебе. Ми ж разом воювали.
-Я тебе знаю з церкви св. Адальберта. -Ні.
Ти не був на війні.
Перестань мене розігрувати.
Я там був.
Ми там були разом.
Разом воювали.
Не воювали.
Так-так.
Точно.
І що ти там узяв?
Що?
У будинку. Що ти взяв?
Не знаю. Це… якийсь кінь.
Це не кінь. Це Пегас. Коні не мають крил.
Звичайне дерево. Коштує небагато.
Тату, привіт. Рада тебе бачити.
ЗІТКНЕННЯ ГАЛАКТИК
ДОПОВІДАЧ: ДЖИН-СУК ҐВАНСУН
Може здатися, що це звичайні зірки,
але вони не мають тут бути.
Мільярди років тому ми зіштовхнулися з іншою галактикою.
Ці зірки – усе, що від неї лишилося.
І тепер ми можемо лише питати: що ж буде далі?
Привіт.
Як справи?
Якщо хочеш схилити мене купити тобі випити,
то бар уже закрився.
Ясно.
Тоді дай те, що сам п'єш.
Якщо я вгадаю, що в тебе в кишені, віддаси свою склянку.
Готівки в мене нема, а оце – підробка.
Не страшно. Я лише хочу твою випивку.
Ну, вгадуй.
У внутрішній кишені піджака в тебе записник.
Приблизно отакий.
Я брав у тебе інтерв'ю?
Ні.
Що ти в ньому пишеш?
Те, що мені розповідають люди.
Там мої нотатки.
Я швидко.
Ти дуже дивна.
Я точно не брав у тебе інтерв'ю?
Це ти мені скажи.
Я тебе знаю.
Звідки?
Якщо згадаєш, то знаєш, де мене шукати.
Ґрендель.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька