HAUARDAS
LINDENAS
Mama, ar gali išjungti muziką?
Mama, išjunk muziką.
Kada tu čia įsėlinai, bliamba?
Kodėl tu mano bute?
Mano pastate vėl atjungė vandenį.
Turiu palįsti po dušu prieš pasirodymą.
Beje, turėtum nusipirkti plaukų balzamo.
Tu nepavedžiojai Tokijos lauke?
Ne. Bet pašėriau ją.
Mama, negalima šerti šunų picomis.
Kodėl? Jai skanu.
Gerai jau. Daugiau jokios picos. Nesinervink. Išeinu.
Styvas tikrina garsą. Turiu ten nuvažiuoti, kol jis visko nesušiko.
Leisk, pataisysiu.
Tu vis nesusitvarkai. Gerai.
Atrodai laiminga.
Taip, ir spėk, ką? Šiandien pirmą kartą išspausdins mano autorinį straipsnį.
Ką tai reiškia? Ar tai - paaukštinimas?
Dar ne. Galbūt netrukus.
Rašau apie teisminį tyrimą.
Vienas teisėjas ėmė kyšius.
- Taigi, rašysiu ne vieną straipsnį. - Nuostabu.
- Juk to norėjai, tiesa? - Taip.
Taip.
- Sveikinu. - Ačiū, mama.
- Užsuk vėliau, gerai? - Gerai.
- Atšvęsim. - Gerai.
- Ką gi, palinkėk man sėkmės! - Sėkmės!
Nori pažaisti? Atneši?
Atnešk.
Nejudėk, šliundra.
Ten ir likau, ant žemės.
Prieš akis mačiau smėlį ir nuorūkas.
Nenorėjau, kad tai būtų paskutinis mano matytas vaizdas,
tad šliaužiau toliau.
Nenorėjau mirti žiūrėdama į šiukšles.
Ir tuomet mane kažkas surado.
Ar dar kas nors jį matė?
Ne. Ir nesuprantu, kaip.
Kai ten buvau, aplink vaikščiojo daug žmonių.
Ir tuomet visi dingo.
- Taigi, jis tave sekė? - Ne.
Jis buvo ne už manęs. Jis buvo priešais mane.
Vakar nutiko taip pat.
Taigi, jis prispaudė tave prie krašto, ir kas tuomet?
Ar jis turėjo ginklą? Jis tave sumušė?
Ne. Jis manęs nelietė. Jis nenorėjo manęs nuskriausti.
Tik norėjo, jog tau pasakyčiau, kad kai jis kažką pajaus, tu žinosi.
Kiek buvo valandų?
Apie 8.30 val.
Tavo automobilis. Kai jis atėjo pas ją, jis pasikeitė.
Jis sakė, kad sugrįš.
Tavo raktų pakabukas.
Jis paėmė tavo senąjį raktą ir paliko jį kitos moters kūne.
Ką tai reiškia? Ar jis mane nužudys?
Jau nužudė. Tik dar ne dabar.
PAGAL LOREN BJUKAS ROMANĄ
Ką gi, pasiruošusi?
Gerai, pradedam.
Ne, ne šitaip. Būk natūrali. Kaip Tynė.
„Tynė“. Jos vardas galbūt Kristina.
O gal ji tiesiog nedidelio ūgio.
Arba kaip tik labai aukšta, ir tai - juokinga pravardė.
Gal Tynė - ne žmogus. Gal tai - vieta?
Gal ji ten dirba. Baras…
Ne, mano tėtis žinotų.
Ką gi, eime. Suraskime „Tynės“ adresą.
Gal paskambink Markui? Įspėk jį. Užtruksime kelias valandas.
Jis rašo apie „Cubs“ rungtynes. Jis bus biure.
Rodos, tu dėl to džiaugiesi.
- O kodėl neturėčiau? - Nežinau.
Sakei, jog netekėjai už jo, kad grįžai namo, ir jis ten buvo.
Taigi, jis - svetimas.
Aš jo gerai nepažinojau.
Bet, kaip sakei, gal tai - ateitis.
Galbūt aš priimsiu tokį sprendimą.
Tuomet turi jam tą pasakyti. Sužinoti, ką jis galvoja.
Taip.
ADLERIO PLANETARIUMAS
Kas vakar nutiko?
Apsauga manęs klausinėjo, ar nieko nepastebėjau.
- O pastebėjai? - Tik pažįstamus veidus.
Jie taip pat klausinėjo apie tave.
Ką pasakei?
Kad liko dvi dienos iki tavo metinio tyrimo pristatymo,
tad patiri daug įtampos.
Bet to ir galima tikėtis.
Kai vakar nuėjau ant stogo, priėjo vienas vyrukas.
Tikrai? Kas nutiko?
Jis kažką tau padarė? Ar…
Turiu sutvarkyti šitą. Sėdėsiu per naktį, kad sutrumpinčiau.
DR. GARIS HEGLANDAS
Gal nori papietauti?
Tavo brėžiniai jau atsisiuntė.
Nebedaug liko.
Taip. Tik duok man minutėlę.
Pirmą kartą…
Žinai, pagalvojau,
gal reikėtų atnaujinti žvaigždžių laboratoriją.
Tikrai galiu tuo pasirūpinti, jei reikia…
Taip. Taip, gerai.
Aplink matome milijardų metų kosminės evoliucijos įrodymą.
GALAKTINIAI SUSIDŪRIMAI PAGR. PRANEŠĖJA - DR. DŽIN-SUK GVANSAN
Mūsų visata yra didžiulė erdvė, užpildyta dujomis ir dulkėmis,
kurios nuolat susiduria, vystosi, plečiasi.
Tai - milijardų žvaigždžių lopšys.
Tačiau užtenka vienos žvaigždės, ir galaktikos kursas
po milijardo metų pasikeis.
Prašome nepalikti savo asmeninių daiktų
ir netrukus vėl aplankyti žvaigždes.
„Titano bokštas“. „Tasmanija“.
„Tynės“ nėra.
Gal jie jau užsidarė.
Taip, aš irgi nematau.
Patikrinkime miesto įrašus.
Telefono numeris - ant mano stalo. Paskambintum jiems?
Taip.
Labas.
- Kaip rungtynės? - Gerai.
Galvojau, šiandien neateisi.
Radome moterį, kuri jį pažįsta.
Bandome su ja susitikti.
- Jos nėra sąraše? - Nežinome jos vardo.
Ji pažinojo jį iš kažkokios vietos. Iš „Tynės“.
- Mėsos pakavimo gamyklos Arčeryje? - Galbūt. Iš kur žinai?
Prieš keletą metų profsąjunga ten ragino darbuotojus streikuoti.
Jie nesutiko.
Aš fotografavau. Denas parašė straipsnį.
Nemanau. Jis jos nežino.
Ne, jis neprisimena.
Pasiimk daugiau žmonių. Galiu tave nuvežti.
Viskas gerai.
Ateik.
Iki praėjusios savaitės…
Aš tavęs išties nė nepažinojau.
Tos nuotraukos, kurias man parodei, man buvo nematytos.
Nesuprantu. Turi bėdų su atmintimi?
Ne. Manęs ten nebuvo.
Tos nuotraukos…
Jose - ne aš.
Tai kas tuomet, manai, ten buvo?
Vis tiek aš.
Tik aš dar nepasiekiau tos savo gyvenimo akimirkos.
Tikrai? Taip manai?
- Gerai. - Taip.
- Ir kiek laiko tai tęsiasi? - Nuo tavo gimtadienio.
Kerbe, turi atsisakyti tos istorijos.
Tau tai ne į gera.
Aš tavęs nepažįstu,
bet mes esame kartu, nes vieną dieną… būsiu su tavimi.
Kokio šūdo tau primalė Denas?
„TYNĖS PAKAVIMO KOMPANIJA“
Surasiu vadovą.
Biurai - ten.
Žiūrėk.
Koks tikslus pjūvis. Jis čia dirbo.
Ką jūs ten veikiate? Kuo galiu padėti?
Ne, su batais čia negalima.
Viskas, kas yra ant šių grindų, gali jus sužeisti.
Aš - Kerbė Mazrači. Ir Denas Velaskesas. Mes iš „Sun-Times“.
Jums reikėjo kreiptis į administraciją, susitarti dėl susitikimo su Pem.
Jūs čia vadovaujate?
Ne, ši vieta priklauso mano broliui.
Mes ieškome darbuotojos. Jos vardas - Klara.
Šviesiaplaukė. Apie 20-ies. Vidutinio ūgio.
Ji - šokėja.
Taip, šokėja. Žinau ją.
Vargšelė, ją čia nužudė.
Ateikite. Sekite paskui mane.
Žiūrėkite po kojomis. Atsargiai.
Truputį slidu.
Atleiskit, kad čia tamsu.
Kažkokie šunsnukiai atėjo ir išdaužė lempas.
Dažnai taip nutinka.
Žmonės žino, kad čia surado Klarą ir nori patys apžiūrėti.
Dažniausiai apsirūkę paaugliai.
Nuo kada nebenaudojate šių patalpų?
Jau maždaug dešimtmetį.
Nuo tada, kai gavome sunkvežimius-šaldytuvus.
Supratome, jog kiaules verčiau papjauti Auroros mieste.
Anksčiau darydavome čia. Štai ten.
Užkabindavome ir siųsdavome skerdikui.
Jis nuleisdavo kraują į talpyklą.
Ten ir surado Klarą.
Nesunku buvo ją pastebėti.
Girdėjau, ji kaip reikiant švietė.
Ką norite pasakyti?
Ji švytėjo nuo radžio.
Ji buvo juo ištepta. To elemento pusamžis - 1 600 metų.
Pagaliau atsikratysim tos senos talpos.
Tad čia galės būti rūsys.
Ar darbuotojai galėjo čia patekti po uždarymo?
Nebuvo čia ko eiti.
Nebent išmesti kūną.
Bet kai ją rado, viskas čia veikė.
Rodos, sakėte, kad viskas buvo uždaryta prieš 10 metų.
Taip. Ją rado 1920 m.
Sakiau, kad senokai.
Ji buvo viena pirmųjų čia dirbusių moterų.
Man jau metas grįžti ir rūpintis pristatymais.
Mano brolis šiandien čia yra. Jis gali su jumis pasikalbėti.
Pernelyg seniai.
Tai negali būti ta pati moteris.
Kas? Kas yra?
Jis įmetė jos kūną į tą talpą su krauju ir šūdais.
- Jis mėgino ją paslėpti. - Ne.
Jis mėgino ją nubausti.
- Vienas. Du. Trys. Keturi… - Skaičiuok.
Penki. Šeši.
Štai. Viskas. Tavo ženklas.
Mūsų diafragminis teleskopas užfiksavo šį vaizdą.
Viršuje pamatysite žvaigždžių spiečių mūsų galaktikos pakraštyje.
Kentauro Omega.
Nors ir atrodo kaip įprastos žvaigždės, jos - ne vietinės.
Prieš milijardus metų mes susidūrėme su kita galaktika.
Ir tos žvaigždės yra vienintelis dalykas, kas iš jos liko.
O dabar mūsų link juda kita galaktika.
Andromeda.
Po keturių milijardų metų įvyks neišvengiamas susidūri…
Nebeveikia mikrofonas.
Ei, Teo. Teo, mano mikrofonas neveikia. Galime patikrinti garsą?
Mano mikrofonas neveikia.
Ei, Teo.
Kas vyksta?
Ką čia sugalvojai?
Dieve mano. Dieve mano.
Ne!
Atleisk dėl to.
Išėjau į tualetą ir kažkaip užtrenkiau patalpą.
Tu sveika?
Jie gali turėti įdarbinimo įrašus, profsąjungos narių korteles.
Profsąjunga dirba nuo pat
įsikūrimo, tad…
Kerbe?
Tau viskas gerai?
TRAUKTI
Tavo telefonas nenustoja skambėti.
Kažkokia Kerbė.
Sakiau jai, jog perskambinsi, bet ji vis tiek skambina.
Kaip repeticija?
- Klausau. - Džine? Tu sveika? Jis ten buvo?
Mano tėvas čia vadovavo, jis kasdien rengdavo turus.
Žmonės norėdavo pažiūrėti, kaip viskas daroma.
Pasakysiu, tikras skerdikas profesionalas.
Mokėjo paruošti skerdieną.
Anksčiau užtrukdavo visą dieną, o dabar…
Niekur neik. Gerai, taip. Viso.
- Ir net kai mano vaikai dar buvo maži… - Atsiprašau.
- Žinoma. - Kas nutiko?
- Ji galvoja, kad jis buvo atėjęs. - Ji sveika?
Taip, bandžiau įkalbėti ją eiti namo, bet šįvakar ji darys svarbų pristatymą.
Štai profsąjungos narių kortelės, kurias turim iš tų laikų.
Duok man.
VIDURIO RYTŲ SKERDIKŲ IR MĖSININKŲ PROFSĄJUNGA
Kitos dar gali būti Vest Adamso gatvėje.
- Čia - vaikai. - Na, tuomet taip jau buvo.
Jie pradėdavo dirbti būdami 11-os ar 12-os.
Yra keli Džonai Smitai.
- Rodos, jie visi - nepilnamečiai. - Taip.
- Gal taip mėgino išsisukti? - Taip, na.
Jei tik sugebėdavai dirbti, tave pastatydavo prie konvejerio.
KLARA MAIZER MĖSOS PJAUSTYTOJA
Tai ji. Klara.
Gal žinote dar kokios informacijos apie ją? Adresą?
Jos šeima dar turėtų gyventi čia, tiesa?
Spėju, žinome tik tiek.
- Ką veikdavo mažesnieji? - Na, varydavo gyvulius.
Nugindavo juos iki skerdyklos.
Jie būdavo paskutiniai, kurie matydavo juos gyvus.
Bent aš nuo to pradėjau.
Jei būtum per didelis, įstrigtum tarp veršelių ir turėklų.
Išmokau greitai judėti.
Denai.
DŽONAS SMITAS PEIKERIO ALĖJA NR. 2300
AMERIKIETIS MĖSININKO MOKINYS
„Mano vardas - Kerbė Mazrači.
Dirbu Čikagos „Sun-Times“. Mano stalas stovi pietrytiniame kampe.
Mėlynos žirklės. Siuzana sėdi man iš kairės.“
Nesuprantu, kas čia.
Maniau, kad ji tą užsirašinėja tik norėdama pravėdinti galvą, bet…
dabar ji tvirtina, jog nieko neprisimena.
Pavyzdžiui?
Na, kas ji tokia. Kur sėdi.
Su kuo kalbasi. Viską, ką perskaitėt.
Jūs pastūmėjote ją pasidomėti šia istorija.
- Paraginote atsidurti… - Ne.
…laikraštyje ir pamėginti surasti tą sušiktą bičą!
Ji pati to norėjo.
- O judu su Denu ją padrąsinote. - Taip. O tu kodėl nepadrąsinai?
Nes jai reikia užsirašyti savo sušiktą vardą, kad prisimintų, kas ji tokia.
Pasikalbėk su savo žmona. Nes aš neturėjau šito pamatyti.
Aš niekad neleidžiu kitiems manęs daug fotografuoti.
Nemanau, kad man jų reikia. Juk matau save.
Neieškau bėdų. Nekeliu barnių. Nesimušu.
Bet kai mano žmona papasakojo, kas jai nutiko…
Norėjau jį surasti ir nužudyti.
Dar niekad nebuvau jautęs tokio žiaurumo.
Man tiesiog aptemo protas.
Pats savęs nepažinau.
Negaliu nė įsivaizduoti, ką dabar jai tenka išgyventi.
Ji išties neprisimena, kas ji tokia.
O man telieka tai stebėti.
Jei jūs nenorite išklausyti,
tuomet nežinau, su kuo dar turėčiau kalbėti.
Kam pasakyti?
Galbūt jis yra jo sūnus ar anūkas.
- Vyrai būna panašūs į savo tėvus. - Tu jį matei. Čia jis.
Kaip mes tą kitiems pasakysime?
Gal išspausdinkime nuotrauką ir pažiūrėkime, kas bus?
Abė norės sužinoti, iš kur ją gavome. Ką jai pasakysime?
Manęs ji neklausys, bet tave ji pažįsta.
Mane ji pažįsta.
- Galvojau, jūs artimai bendraujate. - Taip, bendraujame.
Anksčiau bendravome.
Rašydavau šeštadienio rubrikas.
O Abė duodavo man laiko.
Bet ji tave nušalino.
Policija surado mane geležinkelio stoties statybų aikštelėje.
Prabuvau ten kelias savaites.
Nežinau, buvau siaubingai apsinešęs, kai mane suėmė.
Pamenu, tik kartojau jiems,
kad dirbu „Sun-Times“ ir rašau istoriją…
Bet kai Abė sumokėjo už mane užstatą,
nė neprisiminiau, apie ką turėjau parašyti.
Tie žmonės, apie kuriuos rašiau, jiems kažkas nutiko.
Kalbėjausi su jais prieš jų mirtį.
Buvau su jais,
stovėjau šalia jų, ant prarajos skardžio.
Ir mano smegenys išsijungė.
Viską pamirštu.
Ir su manimi taip nutiks? Neprisiminsi, kad čia buvome?
Tėti!
Einu pas Fredį. Pasiimsime jį drauge.
Tėti!
Ei, Fredi. Eikš. Važiuojam. Turime grįžti į biurą.
Įrašyk jos vardą štai ten. „Klara Maizer“.
Ir pažiūrėk.
Ei.
Susisiek su Čikagos policija ir gauk neišspręstos žmogžudystės bylą.
Klara Maizer, nužudyta skerdykloje
- 1920 metais. - Žinoma, bet… Kerbe…
- Paprašyk, kad atsiųstų kopiją faksu. - Gerai.
Abė tavęs ieško.
Gerai.
Sveiki.
Gal prisėstum?
Viskas gerai?
Niekas, ką pasakysiu, neatspindės tavo indėlio į šį laikraštį.
Jūs dėl tos įkalčių saugyklos?
Man teko atlaikyti kelis sunkius pokalbius.
- Su kuo? - Negaliu atskleisti.
Turi kurį laiką pabūti be darbo.
Po kelių mėnesių iš naujo įvertinsime tavo ateitį.
Jūs mane atleidžiate?
Pailsėk. Pasirūpink savimi.
O tuomet pagalvosime, kokią poziciją galėtume tau pasiūlyti.
- Kas vyksta? - Denai, duok man minutėlę.
Abe, kas vyksta?
Ji mane atleido.
Tik laikinai.
O kaip mano istorija?
Mes ir toliau ją spausdinsime.
Bet be manęs.
Gerai. Gerai, tik… Pakalbėkime apie tai.
Mes jau pakalbėjom. Pasirašyk popierius, kad galėtume išrašyti čekį.
Ne. Gerai, neišeik. Gerai? Duok man minutėlę.
Visiška beprotybė. Ji sako tiesą.
Puiku, mes tą ir išspausdinome. Bet jai negerai.
Ji jį surado.
Tikrai?
Šiuo metu žinome tiek.
1916 metai.
Turiu du liudininkus.
- Jam turėtų būti koks šimtas metų. - Taip, bet nėra.
Nes aš jį mačiau.
Ką čia nori pasakyt, bliamba?
Tai nėra kitas žmogus, Abe, tai - jis. Tai - jis.
Nežinau, kaip tą paaiškinti, bet tai - jis.
Klausyk, reikia išspausdinti tą nuotrauką. Turime parodyti ją šeimoms.
- Ne. Tokio dalyko nebus. - Tai - jis.
- Mes…
- Tai - jis! - Mes to nedarysim!
Eik namo. Pabūk su savo vaiku.
Tau viskas gerai?
Kodėl laikai mano daiktus?
Eime iš čia.
Eime, pakalbėsime namuose.
Iš kur sužinojai?
Pati sakei, kad manęs neprisimeni.
Negaliu į tai nesureaguoti.
Tai padarei, kad mane atleistų?
Ne, paprašiau leisti tau pailsėti. Kad galėtum viską sudėlioti į vietas.
Tą ir darau.
Kad nelabai pavyksta. Bent jau mano supratimu.
Nagi, eime.
Kur?
Kur man eiti?
Tai, jog čia nebedirbsiu,
nereiškia, jog nebeieškosiu jo.
Tai visa kita tau nesvarbu?
Mūsų gyvenimas - geras.
Jis - ne mano.
Susirinksiu savo daiktus iš tavo buto.
Tik duok man kelias valandas.
Gerai.
Kiek tik nori.
Labas. Man reikia dar kelių minučių.
Užstačiau automobilį. Ką galiu paimti?
Nežinau, viską, kas atrodo mano.
Gerai, mama, šitie tikrai Marko.
Na, eina jis šikt, per jį tave atleido. Tu gali pasiimti, ką tik nori.
Nusiramink.
Kas čia? Mokėjai už jį pinigus?
- Turbūt. - Na, tikrai neimsim.
Nežinau, ką paimti. Niekas čia neatrodo tavo.
Gal pažiūrėk spintoje.
Ačiū tau.
Taip, viskas gerai. Niekam bažnyčioje nereikėjo to autobusiuko.
Tu šiandien visai išėjusi iš savęs, tiesa?
Nesijaudink dėl manęs, gerai?
Nesijaudinu.
Žinau, kad viskas tau bus gerai.
„Tribune“ tu puikiai susitvarkei, kol nenutiko visas tas mėšlas.
Pamenu, rašei apie teisėją, kuris ėmė kyšius.
Tai buvo tavo istorija.
Pala, ką?
Nepamenu to keistuolio vardo.
Pasakojai man apie jį. Turėjo būti straipsnių serija.
Tai nutiko tą patį vakarą.
Tą vakarą, kai pirmą kartą turėjo būti išspausdintas mano straipsnis.
Taip, žinau.
Buvai viršūnėje. Tu dar ten sugrįši.
Jis tą žinojo.
Jis žinojo, bliamba.
Turiu važiuoti.
- Nuvežk mano daiktus pas save. - Žinai, kur mane rasti.
Ji turbūt miega.
Galime nuvažiuoti pas ją. Pakeliui paimsime maisto.
Taip. Tą ir padarykim.
Kerbė prašė Berčio štai šitų. Ar žinot, kur ji išvažiavo?
Kas čia?
Policijos ataskaita. Sena.
- Klara Maizer. Paimsiu. Ačiū. - Gerai.
Paskaityk nuosavybės ataskaitą.
KUKO APYGARDA KORONERIO BIURAS
„Drobinis maišas. Popierius.
Kailinė apykaklė. Perliniai auskarai.“
Palauk. Popierius.
Kas nors ant jo parašyta?
Adresas.
„Kliftono gatvė, nr. 4232“.
Daug skaičių. Nemanau, kad jie suprato, ką jie reiškia.
Tai - data. Matai?
1981 m. balandžio 15 d.
Tai - parduotuvės čekis.
Iš 1981 m.?
Kaip ji galėjo turėti tą čekį?
Argi ataskaita nėra labai sena?
Gerai. Važiuojam.
Eime.
Gražu. Atrodai kaip Magelano debesis.
To ir siekiau.
Džine, eik ir kalbėk.
Visa tai - tau. Pasidžiauk.
Pasidžiaugsiu.
Gerai. Ką gi, pasimatysim viduje.
Mums šakės. Niekaip neprisijungiu prie Ogdeno transliacijos.
Prieš kelias valandas viską patikrinau. Turėtų būt gerai.
Nežinau. Viską išbandžiau. Nerodo.
Džine?
Aš čia. Viskas gerai.
Kur jis?
Čia? Gal jie turės maisto.
Taip, šitas čekis iš čia.
Gal ten yra maisto automatai.
Tavęs į vidų neįleis.
Aš greitai. Gerai?
ŠERON DINGO KAIP DŪMAS
Nesuprantu, kodėl jo nėra.
Man nutiko taip.
Tai buvo tavo vakaras. Tai, ko troškai.
Tai, ko siekei.
Jis tą žinojo. Jis turėjo ateiti. Kur jis? Kodėl jo nėra?
Man nesvarbu. Aš vėluoju. Turiu pasiimti užrašus.
MADIS VOTERSAS
SIDNĖS PASIRODYMŲ BARAS
KLARA LE FEU 1920 M. RUGSĖJIS-LAPKRITIS
Kaip ją suradai?
Ačiū, žmogau.
Atleiskite, negaliu jūsų įleisti. Paskaita netrukus prasidės.
Be manęs ji neprasidės. Aš - dr. Gvansan.
Gerai, o aš - Maikas iš Leik Vju.
Esu pagrindinė pranešėja. Štai.
KAI SUSIDURIA GALAKTIKOS PRANEŠĖJAS - DR. GARIS HEGLANDAS
Kas tą pakeitė? Kodėl jis čia?
Maikai? Kas vyksta? Jau reikia pradėti.
Sveiki, tuoj pradėsim, galite prisėsti.
Ką čia paistai?
Aš vesiu šią paskaitą.
Liaukis. Kas per nesąmonė!
Palaukit… Atsiprašau, kas jūs tokia?
Ponia, tai - uždaras renginys.
Ateikite, kai jis bus skirtas visiems.
Ar girdite? Išeikite, gerai?
Kas mums nutiko?
Ei.
Jūs - mano tėčio draugas, tiesa?
Sveikas, Fredi! Kaip sekasi?
Susitikote su mano tėčiu? Kada jis ateis?
Ne. Aš jo nemačiau.
Jis nuėjo į barą. Štai tą. Jūs ką tik iš jo išėjote.
Supranti, baras didelis.
Triukšminga vieta, turbūt prasilenkėm.
Tai - jo švarkas. Kodėl jūs su juo?
- Tai - mano tėčio švarkas. - Nemanau.
Sėkmės, Fredi. Gerai?
Išvertė Akvilė Katilienė