Не спирайте!
КАНТИНИ, ФРАНЦИЯ 1918 Г.
Хайде! Не спирайте!
Сложете противогазите, момчета!
Противогаза!
Накъде си тръгнал? - Не, връщам се.
Ще ти помогна. - Трябва да се върна.
Противогаз!
Добре.
Казвам се Лео. Няма да те оставя.
Продължавай напред! Хайде!
Ще те следвам неотлъчно.
Сложи противогаз! Противогаз!
Противогаз!
Къде ти е противогазът?
Ранен съм. Върни ме в обратно. Върни ме!
Престани, моля те!
ПО РОМАНА НА ЛОРЪН БЮКС
Лека нощ!
Отне ми малко време да те намеря. - Напуснах "Тийни" при първа възможност.
Кога се върна?
Преди известно време.
Ти какво правиш? Само танци?
Да. И попътувах малко.
Танцувах с трупа, бяхме в "Орфиъм Съркит".
А ти? Как беше?
Не е такова каквото го представят. Не и в пресата.
Никога не говорят с войници. - Aз говоря.
Чух, че раздавали медали на тръгване. Ти колко получи?
Аз само си тръгнах.
Изглеждаше... Сигурно е било ужасно.
Писах ти.
Като се отбих в "Тийни", казаха, че те...
Препратили са писмата ми.
Не съм получила нищо.
Според теб за какво беше танцът ми тази вечер?
Не знаех, че трябва да е за нещо.
Беше историята на Жозефин, първата съпруга на Наполеон.
Запалва огън на Озирис.
Моли го за дете.
Не знам дали някой разбра това.
Да.
Откога го правиш?
За трети път. Но може да участвам в "Балабан".
Вярно? - Имам подходящи изпълнения.
По-малко зрители са, а?
Така предпочитат. Плащат повече.
Донесох ти нещо.
Защо реши, че искам нещо?
Сега говориш на френски, но аз те познавам.
От Париж.
Какво е станало?
Закачи се на джобния ми нож. Но я заших.
Париж!
Откога проявяваш добър вкус?
Всичко е наред, погледни.
Не бива да сме тук. Вече не правя така.
Стига де. Погледни. Ще разбереш.
От какво са направени?
Коприна?
Изкуствена.
Не, тя е богата. - Не, виж, излинели са.
Носи ги в църквата. Жена не би обула копринени, ако ще коленичи.
Откъде я познаваш?
Помниш ли сестра Флора от "Св. Михаил"?
Да, все искаше да ни кръщава на езерото.
Да, сега е в "Св. Адалберт".
Срещнах я случайно.
Всяка сряда организира вечеря за ветерани в подземията. Натам отива сега.
Нахранила те е, а ти си я проследил. - Ти така ме подучи.
Бяхме деца. Очаквах да си измислил друго.
Тя излезе. Излезе. Хайде, ела.
Какво? Харпър, не.
Вече няма нужда да обирам старици.
Хубаво, ще дам копринените чорапи на друга.
Какво?
Идвай!
Боже.
Какво още има там, а?
А това?
Защо оставят лисичите главички?
Такава е модата.
Жените в Париж не носят ли такива?
Аз откъде да знам, а?
Имаш очи, нали? - Знаеш ли...
Нямах време да гледам и...
Ти винаги се оглеждаш.
Би се скрил под каруца, за да ме следиш.
Не съм те следял.
Да! Надничаше като плъх.
Това ли мислеше, че правя?
А какво правеше? - Пазех те.
Какво?
Това какво е?
Не знам.
Идва оттам.
Оттук ли? - Не, оттук.
Това е... - Харпър.
Чакай, чакай.
Чакай.
Ето. - Това ли е?
Да.
Какво? Дай да видя.
Какво е? - Момент.
Промени се.
Как го направи?
Мамка му. Да се махаме. - Да.
Харпър, идва някой. - Ей сега.
Какво правиш? Хайде!
Идвам.
Откъде го взехте?
Откъде имате часовника?
Познавам ви от "Св. Адалберт".
Не се молите преди храната.
Не, не ме познавате.
Махайте се! Вън, вън!
Махайте се! - Престанете.
Само питам за часовника.
Кажете ми за часовника.
Имам пари, имам! - От Европа ли е?
Оттам ли го имате? - Аз... Не знам.
Знаете, щом сте го скрили така.
Знаете какво е и колко струва.
Кажете откъде го имате.
Няма да разбереш. Нищожество.
А ти си кучка.
Или мислиш, че не знам коя си?
Онова на масичката е снимка на мъжа ти.
Палиш му свещ всяка вечер.
Да.
Наблюдавах те.
Не можеш да ме излъжеш.
Така че...
Откъде взе часовника?
Какво стана?
Нищо.
Скрих се под леглото.
Защо не тръгна с мен?
Да съм сигурен, че няма да те проследи.
Чака те представление в "Балабан", важно е.
Какво има?
Постоянно го правехме.
Ако домът е празен. Можеше да викне полиция.
Тя не ме усети. Виж какво ти донесох.
Виж. Дай си ръката. Какво ще кажеш, а?
Като по мярка ти е.
Но ако искаш, ще й го върна.
Не ми трябва, неин е. - Не го е заслужила с нищо!
Обува евтини чорапи за църквата и ми дава подаяния.
Измолва си Божията милост и е получила много повече от нас.
Нали разбираш? Трябва да си вземем дължимото.
Виж.
В Париж е шест сутринта.
Монети, момчета, давайте монети.
Край на залагането. Залозите са приети. Започваме.
АГЕНЦИЯ ЗА НАЕМНЕ НА РАБОТА "ХЕНИНГ"
Давайте залозите. Гледайте как се върти.
Гледайте как се върти.
И...
Гледайте. Кой иска пак?
Давайте залозите. - Не.
Спечели три от четирите. Не става.
Без друго мразя губещи.
Кой иска да върти?
Харп, няма ли да метнеш някоя монета?
Някой ден ще си намериш майстора.
Какво ти става, а?
Днес наемат ли хора?
А, няколко товарачи за "Маршал Фийлдс". Може да вземат някого за нощна вахта.
Боже. - Какво?
Не. - Не?
Ще дойда пак утре.
Къде отиваш?
Не знам. Може би пак в "Хопкинс".
Как мина с новото момиче?
Не е ново.
Даде ли ти пари назаем?
Не, защо?
Обикновено си тръгваш последен.
Какво имаш?
Нищо, нямам. Нищо.
Чух за едно място.
Там... Може да ида да видя какво има.
Къде?
В Лейк Вю.
Да се отбием първо в "Хопкинс" за инструментите.
Защо са ти инструменти?
Хайде, да вървим.
Подкрепете Американския легион!
За Легиона, госпожо? Подкрепете го.
Не, благодаря. Да.
Това ли е? - Явно.
УЛ. "ЛЕЙК ВЮ", № 2925, ЧИКАГО
Не очаквах да изглежда така.
А как трябва да изглежда? - Не знам.
Знаеш ли какво правиш?
Може да има някого.
По капаците има два пръста прах.
Няма никого.
Хайде де.
Чия е тази къща все пак?
Познавам братовчедката. Каза, че човекът много пътувал, събирал красиви вещи.
Чуваш ли това?
Вярно. Братовчедката не е излъгала.
Не си и помисляй. Няма да го носим.
Откъде е взел тези неща?
Откъде ли не.
Кой покрива така прозорците?
От какво се бои? - От хора като нас.
Дали няма някого? - Няма начин.
Досега да са ни чули. Да видим какво има горе.
ДА СЕ ПЛАТИ НА ПРИНОСИТЕЛЯ
АЛМАНАХ, 1973 Г.
Какво е това?
Там е доста тясно. Добре ли сте?
Загрижеността ви е отчетена. Вървете си.
В сандъка долу има пари.
Вземайте и си отивайте.
Много сте щедър.
Спокойно. Само спокойно.
Колко ви трябват?
Какво? - За да си идете.
Колко искате?
Вие ми кажете. Това е вашата къща.
В коя война сте се били?
Единствената. Голямата война.
Първата или Втората световна?
И втора ли има? - Ясно, в първата. И си се върнал скоро.
Значи е коя? 1918 или 1919 г...
1920 г. е. Но защо не знаете, а?
Кога за последно сте излизали от къщата?
Кой месец и кой ден е?
Девети октомври.
Не съм бил в този ден.
Как така? Сега сте тук.
А часовникът? Който сте дали на Брита, а?
Вие ли го направихте?
Затова ли идвате?
Да разберете как е направен?
Занаятчия ли сте? - Мога да бъда.
Не, вие не правите неща, само ги искате.
Ето. Купих го в "Сайдълс", на "Уакър".
И можете да си вървите.
Защо ли ми се струва, че ме залъгвате с евтинии, а?
Хайде де.
А сега кротко.
Откъде сте, а?
Кой сте?
Ето че го искате.
Какво?
Може би е за добро.
Мога да...
Ще намеря време да си направя.
Можем само да минаваме оттук.
А дотогава къщата ще прави каквото иска.
Какви ги вършиш? - Само разговаряме.
Владея положението. - Пусни го, остави го. Не...
Господине! Добре ли сте?
Викнете Бърза помощ!
Боже. - Някой да извика линейка.
Харпър?
Харп...
Откъде взе това?
От Чарли е.
Кой е Чарли?
Пилот, от Англия.
Летял на "Бристол", но знам ли.
Продаде ми го.
Така си прочиствам гърдите.
Май не помага особено.
Друго ти трябва.
Нищо ми няма. - Легни на пода.
Хайде. - На нервна почва е.
На прослушване съм за "Балабан".
Радий? От това няма да се оправиш.
Трябва ти почивка.
Ела у дома. Там ще се подготвиш.
У вас? - Да.
Сега и съпруга ли имаш? - Още не.
У брата на лейтенанта ми. Той постоянно е на път.
Трябва му човек да наглежда дома.
И ти го е поверил?
Има интересни вещи. И не възразява да му ги пази пехотинец.
Правиш го от миналата седмица?
Легни, хайде.
Ще успокоя дишането ти. Хайде.
Само чакай.
Трябва да гледаш нагоре.
Да, добре. Защо да... - Гледай. Ето!
Как го... - Не съм. Просто стана.
Промени го пак.
Не мога, то... Само го прави. Не знам защо.
Но какво е това?
Кажи де! Как го правиш?
То...
Тук вътре... нещата се превръщат в нещо друго.
Ту са по-стари, ту - по-нови,
а понякога са просто различни, неща, които не съм виждал.
Случва се с всичко - килими, лампи...
Какво?
Братът на твоя лейтенант...
С какво се занимава? - Не знам.
Сигурно е вносител на стоки и така се е сдобил с неща.
Ако аз живеех тук, не бих отстъпила мястото на никого.
Никой не те пуска просто така.
Но ние ще останем.
Ела, ще ти покажа нещо.
Кажи ми чия е тази къща.
Добре. Знаеш ли, права си.
Трябва да вървим. Хайде.
Добре.
Помисли си за друго време. Което и да е.
Защо? - Просто го направи. Помисли за дата.
За някакъв спомен? - Не, ден, година.
Която и да е дата. Давай. - След хиляда години.
Не чак тогава, няма да е останало нищо.
Не разбирам... - Не ме слушаш.
Намисли си ден в бъдещето. Мисли за света тогава.
Кой ден искаш да видиш?
Възможно най-далечния от сега.
Хвани ме за ръка.
Как го направи?
Как?
Не знам, но успях.
Ама че работа.
Не бива да оставаме. - Защо?
Сякаш надничаме в нечий прозорец.
Да, но само ние нямаме място тук. - Това чувство не е ли постоянно?
Как го правиш?
Може би това е призванието ми.
Избираш дата и прекрачваш прага?
Да, засега се получава.
Защо днешната дата е последна?
Не знам, не зависи от мен.
Опитвал ли си друга? Какво става? - Винаги се връщам в първия ми ден тук.
Не знам. - Защо днес е последният ден?
Не знам. - Ами, ако...
Ако утре светът свърши и се върнем на старта?
Много важно! Това не ни ли стига? Огледай се.
Не знам какво е това.
Искаш ли да се върнем?
Не, изобщо. Може би... Никога няма да поискам.
Може да останем тук, а?
Писмата ми...
В "Тийни" ми казаха, че са ти ги предали.
Да, вместо парите, които ми дължаха.
Защо не ми отговори?
Не знаех какво да пиша. - Каквото и да е. Щеше да е достатъчно.
Аз... Дано носиш пари.
Дължиш ми копринени чорапи.
Да вървим.
О, не. - Не виждам разлика.
Това защо няма лисича главичка?
Не е нужна. Достатъчно изискано е.
Сега вече разбирам. - Да.
Здравей.
Къде беше?
Поразходих се.
Опитах се да те намеря. Отворих вратата, но не се получи.
Оказах се пред къщата.
Така ли? При мен се получи.
Лео, това е Клара.
Клара от детството ти?
Да, аз съм.
Ще ги оставя горе. - Да, разбира се.
Показа ли й?
Нямаше къде да отседне.
И ще се настани тук ли? - Ако желае, да.
Не знаех, че го правим.
Защо не сложим такса и да изкарваме пари?
Знаеш, че тя не е кой да е.
Няма значение. Не съм съгласен. - Така ли, Лео? Знаеш ли?
Не ме е грижа какво мислиш.
Откога така?
Заедно открихме това място. То е наше.
Е...
Никъде не можеш да идеш.
Не и без мен.
Без мен не можа дори противогаза да си сложиш.
Къде си тръгнал?
Накъде ще плаваме, капитане?
Виж ти!
Знам накъде. Ела.
Идваш ли?
Вие вървете. Добре е някой да остане, да пази тук.
Ела, най-добрата гледка е извън тези врати.
Хайде, Харп, отвори.
Какво ще кажеш?
От тази публика няма да изкарам нищо.
Невероятно е, че е същото място. Подът, таваните - всичко е същото.
Можеше да измислят нещо ново.
На хората не им пречи.
Още едно питие?
Да, вземи ми още едно.
Можеш ли да се връщаш в същия ден, когато пожелаеш?
Не виждам защо да не може.
Какво пиете?
Уиски. Чисто.
От домашното ли? - Да.
Много са хубави. - Какво?
Харесват ми обиците ти. Откъде са?
Не знам.
Бившият ми ги подари на първата ни среща вместо цветя.
Поне ти е останало нещо хубаво.
Благодаря. - Днес си била на пазар.
Откъде знаеш?
Танцуваш ли?
Не и на работа.
Това е ужасно.
Какво беше това сега?
Харесваш я. Опитах се да я задържа повече.
Не нея искам.
Сигурен ли си?
Хайде, само един.
Не, не мога. - Набързо. Хайде де, ела.
Ела, да танцуваме! - Не, не сега.
Добре.
Отивам да си напудря носа. Като се върна, да си готов.
Сега се казва "до тоалетната".
Добре, отивам до тоалетната. Няма да се бавя.
Май музиката много ти харесва, а?
Винаги съм мислел, че не мога да танцувам.
Но е било... Музиката не е ставала.
Да.
Ще видим как ще си утре.
Да. Няма да го усетя сам.
Такива ли бяха жените в Париж?
Когато си бил с Харп.
Сигурно е имал гадже французойка.
Само за теб говореше.
Какво е станало там? Променил се е.
Какво му е промененото?
Не е така свит.
Но още не знае как да го показва.
Може би е пораснал.
Не мога да определя.
Преди не го познавах.
Но нали си бил с него?
Не мисля, че станал различен, бил си е такъв.
Но може би ти не си го познавала така добре, както си си мислела.
Така и не стигнахме до Париж, ако така ти е казал.
Ето ви и вас. Търсех ви.
Да вървим.
Какво държиш там?
За после.
Хайде.
Ами Лео?
Едва ли ще се прибира с нас. Хайде.
Знаеш ли как действа?
Ще разбера.
Как го задигна?
Платих го.
Ако имаш пари, защо да крадеш?
Така е.
Не, Харпър. Ще я вържа. - Не.
Ще се изцапа. - Не, остави я така.
После ще я измиеш.
Ето.
Не танцувам така. - По-добре е. Готова ли си?
Да, да.
Хайде.
Да видим.
Започвай.
Не, не така.
Като в "Тийни". Бъди себе си. Без френски.
Защо? За Париж ли ти напомня?
Може и така да е.
Готова ли си?
Лео ми каза, че не си стигнал дотам.
Той не знае къде съм бил.
Камерата работи. Започваш ли?
Не.
Спри... Спри я.
Кажи ми откъде го взе. Не е от Париж.
Аз... Взех го от човек, който умря.
Той нямаше на кого да го даде, аз имах.
Добре, моля те да не ме лъжеш.
Какво става, когато спиш тук? Същият ли се събуждаш?
Така мисля.
Знаеш ли... Когато открих това място...
Само на теб исках да го покажа.
Харпър. По дяволите.
Навсякъде разхвърлям. - Няма значение.
Пусни камерата. - Успокой се.
Да снимаме. - Седни тук.
Готова съм. - Ела при мен.
Ела! - Харпър, не!
Ела тук и... - Какво те прихваща?
Харпър, не! - Ела тук.
Върни се! Винаги го правиш!
Как така "винаги"?
Не съм... - Харпър!
Правили ли сме го друг път?
Какво?
Връщали ли сме се на тази дата?
Към всичко това?
Колко пъти?
Има ли значение? Не е важно.
Как го правиш?
Излизам през вратата
и... идвам да те намеря.
Излизаме и после... Връщаме се вкъщи.
Винаги идваме тук.
Защо не помня?
Защото къщата не е твоя.
Клара, чакай. Късно е.
Моля те. Остани, моля те! - Пусни ме!
Може да се връщаш колкото пъти пожелаеш.
Винаги ще го разбирам, Харпър, защото те познавам.
Ти наблюдаваше мен, аз - теб.
Тогава не беше нищо особено.
Всичко това те прави още по-невидим.
Харпър!
Не, не!
Пусни ме! Не!
Едно, две, три, пусни.
Готов ли си?
Едно, две, три.
С. М. В.
Живи и здрави сме, нали?
Видях те. Знаех си, че ще оцелееш.
Как си ме видял? Димът беше навсякъде.
Ти... Казваш се Лео, нали?
От твоята рота ли е?
Да.
Ще пратят показанията ти на близките му.
Измисли какво ще кажеш.
Остави му го.
Противогазът е негов, нали?
Казах ти, че ще те следвам.
Последни поръчки?
Като предишното. - А то беше...
Уиски. Чисто.
Красиви обици.
Харесват ли ти?
Ако ги подържа, ще ти кажа откъде са.
Ако не позная... Печелиш това.
Ако се опитваш да ги откраднеш, не са скъпи.
Ще ти ги върна. Хайде.
Да видим. Добре, добре.
Не са много стари.
На може би две или три години.
Дал ти ги е мъж.
Но не са достатъчно хубави, за да останете заедно задълго.
Може би са подарък за първа среща.
Не, сама си ги купих.
От магазин за един долар. Задръж ги.
Познах.
Никога няма да разберем.
Превод на субтитрите Анна Делчева