ĮRAŠOMA
Greičiau! Greičiau! Pirmyn!
KANTINI, PRANCŪZIJA 1918 M.
Greičiau! Greičiau! Judam!
Kaukę, vyručiai, kaukę!
Kaukes!
- Kur eini? Kur eini? - Ne, aš grįžtu atgal.
- Ei. Leisk tau padėti. Kaukę. - Ne, turiu grįžti atgal.
Kaukę!
Gerai.
Mano vardas - Leo. Būsiu už tavęs.
Eik į priekį. Greičiau!
Būsiu už tavęs.
Kaukę! Kaukę!
Kaukę!
…kaukę.
Kur tavo kaukė?
Mane sužeidė. Veskit mane atgal. Veskit atgal!
Nustok. Nustok, prašau.
PAGAL LOREN BJUKAS ROMANĄ
Bonne nuit!
Užtrukau, kol tave suradau.
Taip, aš… Išėjau iš „Tynės“, kai tik galėjau.
Kada grįžai?
Prieš kurį laiką.
Ką tu veikei? Tik šokai?
Taip. Truputį keliavau.
Šokau trupėje. Pasirodėme „Orpheum Circuit“.
Oho.
O tu? Kaip tau sekėsi?
Viskas ne taip, kaip rašo laikraščiuose.
- Jie nepasikalba su kareiviais. - Aš kalbuosi.
Girdėjau, medalius įteikia, kai leidžia išvykti namo.
Kiek tu gavai?
Man tik leido išvykti namo.
Rodos, ten buvo labai blogai.
Aš tau rašiau.
Kai užsukau į „Tynę“, man pasakė, kad jie…
perduodavo mano laiškus tau.
Nė vieno negavau.
Taigi, kaip manai, apie ką šįvakar buvo mano šokis?
Nežinojau, kad jis turėjo būti apie kažką.
Tai istorija apie Džozefiną, pirmąją Napoleono žmoną.
Ji uždega ugnį Ozyriui.
Meldžia jo vaiko.
Kažin, ar iš žiūrovų kas nors tą suprato.
Taip.
Kiek laiko tą darai?
Tai mano trečiasis pasirodymas, bet mane gali pakviesti „Balabanas“.
- Tikrai? - Aš surenku panašiai žmonių.
Nedidelė grupė, tiesa?
Jiems taip patinka. Daugiau moka.
Kai ką tau parvežiau.
Kodėl manai, jog to norėsiu?
Nors dabar tu kalbi prancūziškai, vis tiek tave pažįstu.
Iš Paryžiaus.
Kas čia nutiko?
Užsikabino už kišeninio peiliuko. Bet susiuvau.
Paryžius?
Nuo kada turi tokį gerą skonį?
Viskas gerai, bet pažiūrėk.
Neturėtume čia būti. Harperi, aš tuo nebeužsiimu.
Na jau. Tik pažiūrėk. Tu žinosi.
Iš ko jos pagamintos?
Šilko?
Ne, viskozės.
- Ne, ji per daug turtinga. - Ne, pažiūrėk. Jos plonos.
Ji eina su jomis į bažnyčią.
Moteris nesimaus šilkinių pėdkelnių, ant kurių paskui klauptųsi.
Iš kur ją pažįsti?
Pameni seserį Florą iš Sent Maiklo?
Taip. Ta, kuri vis norėdavo mus pakrikštyti prie ežero?
Taip, taip. Ji… Dabar ji - Sent Adalberte.
Aš ją sutikau.
Trečiadieniais ji rengia vakarienes veteranams rūsiuose.
Štai kur ji ruošiasi eiti.
Taigi, ji tave pamaitino, ir tu nusekei paskui ją į namus?
Pati mane to išmokei.
Vaikystėje. Galvojau, jog dabar jau būsi sugalvojęs
kažką naujo.
Ji išėjo. Nagi. Eime.
Ką? Harperi, ne.
Man jau nebereikia apvoginėti senučių.
Puiku. Padovanosiu tas šilkines pėdkelnes kam nors kitam.
Ką?
Ateik.
Dieve mano.
Ką dar ten radai, a?
Kaip šitas?
Kodėl palieka tas galvas?
Tokia mada.
Argi ne visos paryžietės taip rengiasi?
Iš kur man žinoti?
- Na, juk turi akis, tiesa? - Žinai, ką?
Neturėjau laiko žiūrėti, tad…
Harpai, tu visad žiūri.
Šnipinėjai mane, pasislėpęs už gyvulių vežimo.
Ne, aš tavęs nešnipinėjau.
Taip. Šnipinėjai iškišęs nosį kaip kokia žiurkė.
Štai ką tu… Manai, aš dariau?
- O ką tuomet darei? - Saugojau tave.
Kas?
Kas čia?
Nežinau.
Sklinda iš ten.
- Čia? - Ne, čia, čia.
- Ar tai… - Harperi.
Palauk. Palauk.
Palauk.
- Štai. - Tikrai?
Taip.
Ką? Parodyk.
- Kas čia? - Palauk.
Jis kitoks.
Kaip tą padarei?
- Šūdas. Eime. - Taip.
- Harperi. Kažkas ateina. - Tuojau būsiu.
Harperi, ką darai? Eime.
Tuojau.
Iš kur jį gavai?
Iš kur gavai tą laikrodį?
Aš tave pažįstu. Sent Adalbertas.
Tu nesimeldi prieš valgį.
Ne, tu manęs nepažįsti.
Eik lauk! Lauk!
- Lauk! Lauk! - Liaukis! Liaukis!
Tik noriu sužinoti apie laikrodį.
- Aš turiu pinigų. Turiu pinigų. - Jis iš Europos?
- A? Iš ten jį gavai? - Aš nežinau.
Ne, tikrai žinai, nes gerai jį paslėpei.
Žinai, kas tai. Žinai, ko jis vertas.
Pasakyk man. Iš kur jį gavai?
Tu nežinosi. Esi menkas žmogelis.
O tu - sušikta kalė.
Manai, nežinau, kas tu?
Ant komodos - tavo vyro nuotrauka.
Kas vakarą uždegi jam žvakelę.
Taip.
Aš tave stebėjau.
Tad nemeluok.
Taigi,
iš kur gavai laikrodį?
Kas ten nutiko?
Nieko.
Tik pasislėpiau po lova.
Kodėl pasilikai?
Norėjau įsitikinti, kad ji tavęs nepamatė.
Juk tavęs laukia „Balabanas“. Nenorėjau, kad ji viską sugadintų.
Kas?
Visą laiką taip darydavome.
Taip, kai nieko nebūdavo namuose. Ji galėjo iškviesti policiją.
Ji manęs nematė. Žiūrėk, ką tau turiu.
Žiūrėk. Štai. Duok savo riešą. Tik pažiūrėk.
Labai tau tinka.
Nueisiu ir grąžinsiu, jei nori.
Man jo nereikia. Jis - jos.
Na, ji jo nenusipelnė.
Žinai, ji užsimauna pigias pėdkelnes,
ateina į bažnyčią ir duoda man išmaldos.
Ji sukčiauja Dievo vardu žymiai daugiau nei mes.
Supranti? Tik atsiimame skolą.
Pažvelk.
Paryžiuje dabar 6.00 val.
Susimokėkit, berniukai. Susimokėkit.
Statymai baigti. Statymai baigti. Štai taip.
HENINGO ĮDARBINIMO AGENTŪRA
Statymai baigti. Statymai baigti. O dabar pažiūrėkim, kaip ji sukasi.
Sukasi, sukasi.
Ir-ir-ir-ir-ir-ir…
Tik pažiūrėkit. Kas nori pakartot?
- Statom. Statom. - Ne, ne.
Trys iš keturių. Nieko nebus, bliamba.
Man nepatinka pralaimėtojai.
Kas nori sukti?
Harpai! Gal nori padėti kokį pinigėlį?
Vieną dieną paimsi pinigėlį iš netinkamo žmogaus.
Kas tau yra, a?
Šiandien priima naujus darbuotojus?
Ką tik priėmė kelis naujus krovikus į „Marshal Fields“.
Galėtų mus paimti budėjimui laive, kol jie neplaukia.
- Dieve. - Kas yra?
- Nea. - Ne?
Sugrįšiu rytoj.
Ei, kur susiruošei?
Nežinau. Turbūt atgal pas Hopkinsą.
Kaip sekasi su nauja mergina?
Ji - ne nauja.
Ji tau paskolino pinigų?
Ne. Kodėl taip manai?
Paprastai išeini paskutinis, ne pirmas.
Ei, ei. Ką turi?
Nieko, nieko. Nieko. Nieko neturiu.
Girdėjau apie vieną vietelę.
Tai… Gal eisiu apžiūrėti, kas ten.
Kur?
Leik Vju.
Pirmiausia nueikim pas Hopkinsą ir pasiimkim savo rinkinius.
Kam mums tie rinkiniai?
Nagi. Eime.
„Legionas“. Paremkite savo vietinį „Legioną“.
„Legionas“, ponia? Paremsite savo vietinį „Legioną“?
Ne, ačiū. Taigi, taip.
- Atėjom? - Turbūt.
LEIK VJU GATVĖ, NR. 2925 ČIKAGA, ILINOJUS
Ne tokio vaizdo tikėjausi.
- O kaip turėjo atrodyti? - Nežinau.
Žinai, ką darai?
Kas nors gali būti namuose.
Ant langinių - centimetras dulkių.
Nieko čia nėra.
Nagi, nagi.
Kieno čia namas?
Pažįstu tik pusseserę.
Ji sakė, kad jis daug keliauja. Mėgsta kolekcionuoti gražius daiktus.
Girdi?
Eina šikt. Jo pusseserė nemelavo.
Nė nesvajok. Šito mes tikrai nenešim.
Iš kur jis gavo šituos daiktus?
Turbūt iš visur.
Kas taip uždengia langus?
- Ko jis taip bijo? - Tokių žmonių kaip mes.
- Tikrai manai, kad nieko nėra namuose? - Negali būti.
Jie būtų mus jau išgirdę. Pažiūrėkim, kas viršuje.
ALMANACHAS 1973 M.
Kurių galų?
Čia nedaug vietos. Viskas gerai?
Ačiū už rūpestį. Dabar gali išeiti.
Apačioje yra lagaminas su pinigais.
- Pasiimk ir eik lauk. - Na…
jūs labai malonus.
Ramiau. Ramiai, ramiai.
Kiek pinigų tau reikia?
- Pala, ką? - Kad išeitum.
Kiek nori?
Jūs pasakykit. Čia - jūsų namas.
Kokiame kare koveisi?
Vieninteliame kare. Didžiajame kare.
Pirmajame ar Antrajame pasauliniame?
- Buvo ir Antrasis? - Taigi, Pirmajame.
Ką tik grįžai.
Tai dabar kelinti? 1918 m., 1919 m…
1920 m. Kaip galite nežinoti?
Kada paskutinį kartą išėjote iš šio namo? A?
Koks dabar mėnuo ir kokia diena?
Dabar spalio 9 d.
Manęs tą dieną nebuvo.
Ką norit pasakyti? Jūs dabar čia esate.
O kaip laikrodis? Tas, kurį davėt Britai?
Jūs jį padarėte?
To atėjai?
- Nori sužinoti, kaip jis padarytas? - Na…
- Tu - amatininkas? - Galėčiau būti.
Ne. Tu daiktų negamini. Tik nori jų.
Štai. Aš juos perku „Sydel's“ juvelyrinėje. Vakerio gatvėje.
Jau gali eiti.
Kodėl man atrodo, kad norit pigiai išsisukti?
Nagi.
Ramiai.
Iš kur tu?
Kas tu?
Taigi, dabar jau norėsi.
Ką?
Gal taip ir geriau.
Aš galiu…
Aš rasiu laiko pasidaryti sau tokį.
Pamatysi, galima praeiti tik pro čia.
Iki to laiko, namas suras savų būdų.
- Ką darai, po velnių? - Tik kalbu.
- Tvarkau reikalą. - Palik jį. Tiesiog…
Pone. Pone, jums viskas gerai?
Kvieskit greitąją!
- Dieve mano. - Kas nors, iškvieskit greitąją.
Harperi?
Harp…
Iš kur jį gavai?
Gavau iš Čarlio.
Kas tas Čarlis?
Jis - pilotas. Iš Anglijos.
Jis pilotuoja „Bristol“, bet kas žino.
Pardavė man.
Atleidžia man krūtinę.
Neatrodo, kad padėtų.
Žinai, ko tau reikia?
- Man viskas gerai. - Atsigulk ant grindų.
- Ateik čia. Eikš. - Viskas iš nervų.
Rytoj - atranka į „Balabaną“.
Radis? Jis tikrai nepadeda.
Tau reikia pailsėti.
Eime pas mane. Ten galėsi pasiruošti.
- Pas tave? - Taip.
- Gal dar ir žmoną turi? - Dar ne.
Mano leitenanto brolio namas. Jis dažnai būna išvykęs.
Jam reikia, kad kas nors ten gyventų, kol jo nebūna.
Ir jis tau jį patiki?
Jis turi daug gražių daiktų.
Ir neprieštarauja, kad juos pasaugotų buvęs karo pėstininkas.
Ir tą darai nuo praėjusios savaitės?
Prigulk, prigulk.
Leisk padėti tau atgauti kvapą.
Nagi.
Palauk.
Ne, turi žiūrėti į viršų.
- Taip, viskas gerai, Gal mes… - Žiūrėk, štai!
- Kaip tu… - Ne aš. Taip nutinka.
Padaryk, kad ir vėl pasikeistų.
Negaliu. Viskas… vyksta savaime. Nežinau, kodėl.
Palauk, kas čia?
Nagi, Harpai. Kaip tu tą padarai?
Tai…
Viduje… daiktai tampa kitokie.
Kartais jie - senesni, kartas - naujesni,
kartais tiesiog… kitokie.
Kokių niekad nesu matęs.
Ir tai gali nutikti su bet kuo. Kilimu, lempa, bet kuo.
Kas?
Tavo leitenanto brolis,
- ką jis veikia? - Nežinau.
Turbūt importuoja daiktus. Todėl tiek visko turi.
Jei aš čia gyvenčiau, niekam nepalikčiau.
Neleisčiau niekam čia ateiti.
Mes dabar neišeisim.
Eime, noriu tau parodyti.
Harpai, pasakyk, kieno šie namai.
Puiku. Žinai, tu teisi.
Turime eiti. Eime.
Gerai.
Pagalvok apie ką kita. Bet kokį laikotarpį.
- Kodėl? - Prašau, tiesiog pagalvok.
Tiesiog pagalvok apie laikotarpį.
- Prisiminimus? - Ne, dieną, metus.
- Bet kada. Pirmyn. Pasirink. - Tūkstantį metų nuo dabar.
Na, ne tiek toli į priekį. Tada pasaulio jau nebebus.
- Nesuprantu… - Nes nesiklausai.
Galvok apie dieną, daug metų nuo dabar. Koks galėtų būti pasaulis.
Ką norėtum pamatyt?
Norėčiau būti kuo toliau nuo čia.
Duok man savo ranką.
Kaip tą padarei?
Nežinau. Tiesiog.
Pažvelk.
- Neturėtume čia būti. - Kodėl?
Tai - tas pats, kas žiūrėti pro kitų žmonių langą.
Taip, bet visa kita čia turėtų būti, tik mes - ne.
O ne taip visad jautiesi?
Kaip tą padarei?
Gal būtent toks visad ir turėjau būti.
Taigi, tu tik pasirenki datą ir įžengi pro duris?
Taip. Iki šiol būtent taip ir buvo.
Kodėl negali nužengti į ateitį?
Nežinau. Tiesiog negaliu.
Ar mėginai? Kas nutinka, kai pamėgini?
Patenku į tą dieną, kai pirmą kartą įžengiau.
- Nežinau. - Bet kodėl šiandien yra paskutinė diena?
- Nežinau. - Na, o jei…
kas, jei rytoj ateis pasaulio pabaiga, ir mes visi atsidursime pradžioje?
Argi tai svarbu? Ar to neužtenka? Pažvelk.
Nežinau, kas tai.
Nori sugrįžti?
Ne. Visai ne. Galbūt… Gal niekada.
Tuomet galime likti čia.
Žinai, mano laiškai.
Tie vaikinai iš „Tynės“ sakė, kad perdavė juos tau.
Taip, vietoj pinigų, kuriuos buvo man skolingi.
Kodėl man neatrašei?
- Nežinojau, ką rašyti. - Galėjai parašyti bet ką.
Norėjau gauti iš tavęs nors žodelį.
Aš… Tikiuosi, turi pinigų.
Vis dar esi man skolingas šilkines pėdkelnes.
Eime.
- O, ne. - Niekaip neatskirčiau.
Kodėl ant jų nėra lapės galvos?
Ir nereikia. Jie jau ir taip prašmatnūs.
- Suprantu. Šit kaip. - Taip.
Labas.
Kur buvai?
Tiesiog slampinėjau.
Ieškojau tavęs, atidariau duris, bet nieko nenutiko.
Tiesiog išėjau į lauką.
Tikrai? Na, man pavyko.
Leo, čia - Klara.
Klara iš tavo vaikystės?
Taip, ta pati.
- Padėsiu viršuje. - Gerai, žinoma, žinoma.
Parodei jai?
Jai reikėjo kažkur apsistoti.
- Ji čia apsistos? - Jei reikės, taip.
Nežinojau, kad tą darysim.
Gal pastatykim kibirą ir pradėkime imti iš žmonių pinigus?
Žinai, ką? Ji - ne „žmonės“. Aišku?
Nesvarbu. Aš nedaviau sutikimo.
Tikrai, Leo? Žinai, ką?
Man nusispjaut, ką manai.
Nuo kada?
Mes kartu suradome šią vietą. Ji - mūsų.
Na,
jos neišsineši.
Be manęs.
Be manęs tu nė kaukės neužsidėjai.
Kur susiruošei?
Taigi, kur toliau, kapitone?
Na, tik pažiūrėk.
Žinau, kur. Eime, taip.
Eini?
Judu eikite. Kas nors turi likti ir viską čia prižiūrėti.
Eime, gražiausias vaizdas šiame name yra išėjus pro duris.
Nagi, Harpai, atidaryk savo duris.
NEPAKLUSK VALDŽIAI
Ei!
Ką manai?
Kažin, ar iš šių žmonių kažką uždirbsiu.
Negaliu patikėti, kad čia - ta pati vieta.
Na, lubos, grindys - tos pačios.
Tikėčiausi, kad jie sugalvos kažką naujo.
Niekam, rodos, tai nerūpi.
Nori dar vienos taurės?
Taip, nupirk man dar vieną.
O ar gali grįžti į tą pačią dieną?
Panorėjęs, vėl ir vėl?
Taip, turbūt. Kodėl gi ne.
Sveiki, ko pageidausite?
- Taip. - Gryno viskio.
- Gerai. Kokio turim? - Taip.
- Labai gražūs. - Atleiskit, ką sakėt?
Man labai patinka jūsų auskarai. Iš kur juos gavote?
Nežinau.
Mano buvęs vaikinas įteikė man juos per pirmąjį pasimatymą vietoj gėlių.
Bent jau kažką padoraus gavot iš tų santykių.
- Ačiū. - Šiandien ėjote apsipirkti.
Iš kur žinote?
Ar mėgsti šokti?
Darbo metu, ne.
Kaip blogai.
Ką tai reiškia?
Tau ji patinka. Pasistengiau, kad ilgiau pabūtų šalia.
Aš noriu ne jos.
Tu įsitikinęs?
Nagi. Tik vieną.
- Ne, negaliu. - Labai greitai. Nagi. Eime.
ĮRAŠOMA
- Nagi, pašok su manimi. - O, ne. Ne dabar.
Puiku.
Einu pasipudruoti nosytę,
bet kai grįšiu, būk pasiruošęs.
Niekas šiais laikais taip nebesako. Sakyk, jog eini į tualetą.
Puiku. Einu į tualetą. Tuoj grįšiu.
Ei!
Tau tikrai patinka ši muzika, a?
Visad galvojau, jog nemoku šokti.
Pasirodo, grodavo netinkama muzika.
Taip.
Pažiūrėsim, kaip jausiesi rytoj.
Taip, būsiu ne vienas toks.
Tai Paryžiuje merginos tokios?
- A? - Kai buvai ten su Harpu.
Jis juk turėjo prancūzaitę.
Jis kalbėjo tik apie tave.
Kas ten nutiko? Jis pasikeitė.
Kaip pasikeitė?
Labiau pasitiki savimi.
Tik dar nežino, ką su tuo daryti.
Gal jis paaugo.
Negaliu pasakyti.
Nepažinojau jo anksčiau.
Bet tu su juo buvai.
Nemanau, kad jis tapo kažkuo, kuo nebuvo.
Gal tik nepažinojai jo taip gerai, kaip galvojai, kad pažįsti.
Į Paryžių mes taip ir nenuvykom, jei jis tau tą sakė.
Štai kur jūs. Visur jūsų ieškojau.
Eime.
Kas po mano paltu?
Vėliau apie tai.
Eime.
O kaip Leo?
Nemanau, jog jis planuoja grįžti į namus su mumis. Eime.
Moki elgtis su tuo daiktu?
Mokausi.
Kaip jį nušvilpei?
Aš už jį sumokėjau.
Kai turi pinigų, nereikia vogti.
Žinoma.
- O, ne, Harperi. Aš vėl susisegsiu. - Ne.
- Visur bus pilna blizgučių. - Ne, palik palaidus.
Štai. Juk išsiplausi.
Štai.
- Vaidinsiu ne taip. - Ne, taip gražiau. Pasiruošusi?
Taip. Taip.
Ateik.
Pažiūrėkim.
Ką gi, pradėk.
Ne, ne, ne šitaip.
Kaip „Tynėj“. Būk natūrali. Jokios prancūzų.
Kodėl? Per daug primena Paryžių?
Taip, turbūt.
Pasiruošusi?
Žinau, kad tu nenuvažiavai. Leo pasakė.
Jis nežino, kur buvau.
Filmuoju. Pradėsi?
Ne, nepradėsiu.
Išjunk.
Pasakyk, iš kur gavai. Žinau, kad ne iš Paryžiaus.
Paėmiau iš mirusio žmogaus.
Jis neturėjo, kam atiduoti, o aš turėjau.
Gerai, puiku. Tik nemeluok man.
Taigi, kas atsitinka, kai čia miegi? Ar atsibundi toks pat?
Manau, taip.
Žinai, kai suradau šią vietą,
buvai vienintelė, kuriai norėjau ją parodyti.
Harperi. Šūdas,
- aš čia visur pribarstysiu. - Ne, patalynė nesvarbu.
- Įjunkime kamerą… - Ramiau.
- …ir pakartokime. - Ateik ir atsisėsk.
- Ne, aš pasiruošusi. - Ateik, ateik.
- Grįžk atgal! - Harperi, ne!
- Ateik. Tiesiog… - Harperi, kas tau yra?
- Harperi, ne! - Ateik čia.
Grįžk atgal! Visad grįžti!
Ką reiškia „visad“?
- Aš ne… - Harperi!
Mes tą jau darėme?
Ką darėme?
Ar grįžome į šiandieną, šį vakarą?
Visa tai?
Kiek kartų?
Koks skirtumas? Nesvarbu.
Kaip tu tą padarai?
Išeinu pro galines duris,
ateinu ir randu tave.
Mes išeiname, o tuomet grįžtame namo.
Ir visad baigiame šia akimirka.
Kodėl aš neprisimenu?
Nes šis namas - ne tavo.
Klara, palauk. Palauk. Jau vėlu.
- Prašau. Pasilik, prašau. - Atstok.
Gali grįžti kiek tik nori kartų.
Aš visad žinosiu, Harperi, nes aš tave pažįstu.
Tu mane stebėjai. Aš tave stebėjau.
Tu ir tada nebuvai ypatingas.
Dabar atrodai netgi dar menkesnis.
Harperi!
Ne, ne, ne! Ne, ne, ne. Ne!
Atstok! Ne.
Vienas, du, trys, padedam.
Pasiruošęs.
Vienas, du, trys.
Žiūrėk, mes abu dar ant kojų, a?
Mačiau tave ten. Žinojau, kad tau pavyks.
Kaip matei? Visur buvo pilna dūmų.
Tu… Leo, tiesa?
Jis buvo tavo kuopoje?
Taip. Taip.
Jie norės, kad papasakotum, kaip jis žuvo jo šeimai.
Sugalvok, ką sakysi.
Galbūt norėsi jam palikti.
Čia jo kaukė, tiesa?
Sakiau, jog būsiu šalia.
Kažko norėsite? Paskutinis užsakymas.
- To paties, kaip praėjusį kartą. - Ir tai bus…
Gryno viskio.
Gražūs auskarai.
Taip, patinka?
Jei leisi juos palaikyti, pasakysiu, iš kur jie.
Ir jei suklysiu, tau atiteks šitie.
Jei ketini juos pavogti, žinok, kad jie - beverčiai.
Aš juos grąžinsiu. Nagi.
Pažiūrėkim. Ką gi, ką gi.
Na, nelabai seni.
Jiems dveji ar treji metai.
Juos tau nupirko vyras.
Tačiau to neužteko, kad judu liktumėte drauge.
Taigi, gal tai buvo pirmojo pasimatymo dovana.
Ne, aš pati juos išsirinkau.
Jie - iš parduotuvės, kur viskas kainuoja dolerį. Gali pasilikt.
Aš neklydau.
Turbūt nesužinosime.
Išvertė Akvilė Katilienė