Охрініти. Це Найтінґейл таке з тобою зробив?
Ні. Бив переважно той, інший.
То куди тебе везти? До Дідьє?
Ні, до Карли.
Те, що вона брехала й обманювала, тепер було неважливо.
Головне, щоб Карла була жива, щоб не загинула, намагаючись допомогти.
Абдулла, що ти в хріна зробив?
Це все, здається, наробили ви з Карлою, а не я.
Де вона?
Не знаю.
Погано.
Гей, Модена, чуєш мене?
Модена. -Він не виживе.
А доведеться.
Лише він може нам сказати, де Карла й Ліза.
Відпусти нас – і я скажу Хадеру лишити тебе в живих.
З Хадером покінчено. Валід про це подбає.
Ви з ним хотіли мене вдрючити, а тепер я вдрючила вас.
Хадер нічого про це не знав.
Значить, ти знищила і його, і себе.
Тікай, поки можеш.
Куди? До чого?
Я вся тут.
Іноді хтось може пошуміти,
а «Палац» і далі стоятиме.
Що ти з нами зробиш?
Продам тому, хто заплатить найбільше.
Ні!
ШАНТАРАМ
«НОВИНИ БОМБЕЯ»
СЕКС, СКАНДАЛИ Й САҐАР-ВАДА
«В ІНОЗЕМНОМУ БОРДЕЛІ КВІТНУТЬ КОРУПЦІЙНІ СХЕМИ».
Він утратив багато крові, але стан стабільний.
Лін, я більше не можу лишатися.
Валід атакує наш бізнес по всьому Бомбею.
Що доброго з цього вийшло? Треба було послухати Хадера.
Може, не треба було про все брехати.
Лишайся тут. Якщо я щось почую, то подзвоню.
Якщо він очуняє, дзвони мені – я буду в Хадера.
Зроби все можливе, щоб він не вмер.
«Зухвалість цих банд у Бомбеї перетнула межу:
вони думають, що разом з іноземцями
можуть корумпувати наші демократичні інституції.
А тих, хто вирішує їм протистояти,
убивають або усувають.
Валід Ша впивається тим страхом, який наводить його ім'я,
і прекрасно розуміє, що жадібність мотивує більшість людей
краще за честь».
У цього журналіста своєрідний авторський стиль.
Люді Хадера тікають. Він забився у свій дім, мов щур у нору.
Це його не врятує.
Я говорив з іншими компаніями.
Їм теж не подобається ця Хадерова стаття.
Вони дали слово, що не втручатимуться.
Підтримуй напругу, Рафік.
Удар за ударом.
Кожен заклад Хадера, доки не лишиться жодного.
А потім підемо по нього. -Так, бос.
І для цього довбограя винятку ми теж не зробимо.
Попри його авторський стиль.
Був напад на паперову фабрику. Троє загинуло, все знищено.
Передай їм усе необхідне.
Якби я був Валідом і це читав, то робив би те саме.
Коли Карла щось робить, то робить добре.
Скажіть це всім тим людям.
Думаєте, вона у Валіда?
Карла або мертва, або втекла, або Валід тримає її як гарантію.
Я не можу нічого не робити.
А що інші баї?
Баї та їхні компанії не втручатимуться.
Довбані боягузи.
Ні. Вони намагаються вижити.
Ні-ні-ні, сестро. Ти моя гостя. Готуватиму я.
Щоб ти не казала: «Віккі запросив мене пожити,
а потім змусив саму готувати собі яєшню».
Ні, чуєш? Ні. -Як хочеш.
Газету скрізь розбирають.
Весь Бомбей говорить про твою статтю.
Мою статтю? -Що?
АВТОР: НІШАНТ ПАТЕЛ
Під нею підписався Нішант.
Сраний крадій. Крадій!
Може, це помилка?
Газети постійно пишуть спростування через помилки.
Тобі ж за неї заплатили?
Та суть же не в цьому.
Це моя робота.
Куди ти?
Ти приїхала до мене, щоб не наражатися на небезпеку.
Що мені може загрожувати,
якщо, виявляється, я не причетна до цієї статті?
Ми впевнені в тому, що пишемо, і нічого не спростовуємо.
І ця жінка, Жу, купує індійських дівчат і продає їхню честь?
Ким вона себе вважає? -Лінбаба, це дуже погано.
Люди сильно розсердяться.
Це темна пляма...
Гей, Модена.
Ти мене чуєш?
Ліза?
Не знаю.
Коли я тебе знайшов, їх уже не було.
Хто це зробив?
Мауріціо.
Жу. -Жу? А вона тут яким боком?
Її гроші. Їх забрали. «Палац».
Модена. Модена, послухай.
Ти так стечеш кров'ю. Лежи й не ворушися.
Добре. Тихо, тихо. Тихо, я візьму.
Лін, гроші на вокзалі.
Ти повинен її повернути, Лін. Прошу.
Ану послухай, слухай. Лежи спокійно, добре?
Я їх знайду.
Скільки тут?
Не знаю. Мінімум 200 штук.
Лін, це 150 лакхів.
Я за все життя не бачив стільки грошей,
ще й в одній сумці.
Їдьмо.
Ризикую нарватися на ще один урок від тебе,
але можна спитати, що з номером таксі, який я тобі дав?
Ви уявляєте, скільки в Бомбеї таксі?
Зареєстрований власник – у Саґар-Вада, але таксі там нема.
Тому ми розраховуємо, що якийсь поліціянт побачить наш запит,
помітить таксі й повідомить нас.
До чого ти ведеш? -На таке потрібен час.
Може, ви не помітили, але в Бомбеї повним ходом воюють банди.
Дейл Конті зараз – не найважливіше.
Нішант Пател.
Це ж тип, до якого ми ходили.
І він написав статтю про ті нетрі, де ми майже схоплии Дейла.
Скажи мені, що це збіг.
А ви станете слухати, що я скажу?
Я б послухав, якби ти сказав: «Гей, Воллі, я знайшов твоє таксі».
Непогано, детективе.
Ти в житті бачив стільки грошей?
Стільки – не бачив.
Аж самому кортить їх украсти. Не дивно, що Мауріціо готовий за них убивати.
Я радий, що такі думки не лише в мене.
Лін, хіба це найкращий вихід?
Може, я побуду посередником і домовлюся, щоб обмін пройшов деінде?
На це нема часу.
Хоча б почекаймо Абдуллу.
Абдулла мусить розбиратися з війною.
Якщо через дві години нас не буде, подзвони йому й скажи, куди я поїхав.
Чекай.
Тепер ти повинен його взяти, хоча б заради ефекту.
Друже, цим ніколи не обмежується.
Ходімо.
Я візьму. Хочу відчути її вагу.
На.
Валід біснується по всьому Бомбею, а я нічого не зробив у відповідь.
Поліція не збирається зупиняти Валіда?
Що, по-вашому, буде з рідними того, хто спробує арештувати Валіда?
Усі чекатимуть завершення війни.
А потім ми арештуємо переможених і домовимося з переможцем.
Ти знаєш, де Валід?
У своєму нічному клубі.
У нього більше людей, ніж у вас, Хадербай. І він має фору.
Боїшся, що поставив не та того коня, Санджею?
Якщо всі його люди нападають на наших, то він без охорони.
Що ти пропонуєш?
Заскочимо його в клубі. Він цього не чекатиме.
Він думає, що ми тікаємо в страху. А ми всім ризикнемо. Покінчимо з цим.
Валід саме так і вчинив би.
От і добре. Хай цей виродок скуштує власного частування.
Жу за всіма стежить. Тут є таємні ходи.
Що ти робиш?
Визволяю нас.
Перестань! Тебе почують.
Я знаю, що люди сердиті,
але, думаю, вбивство міністра Пандея, війна банд і той факт,
що ви мені подзвонили, сер, підтверджують правдивість матеріалу.
І попри це
я мушу його спростувати?
Сер, ви дасте офіційний коментар?
Так я і думав. Дякую вам, сер.
Ти спер мою статтю.
Я це зробив, щоб тебе захистити. От і все.
Я обговорив це з редактором, і він погодився.
Коли все вщухне... -А з чоловіком ти б теж таке вчинив?
Тобі муляло, що це я знайшла матеріал,
що під такою сенсацією не стояло б твого імені.
Ні. Я тобою пишаюся,
але хочу, щоб ти була в безпеці, бо я тебе кохаю.
Якби це була правда, ти б ніколи такого не зробив.
Кавві, може, він таки правий.
Твоя стаття вийшла й робить те, що ти й хотіла.
Кавіто, якби з тобою щось сталося, я б собі ніколи не простив.
А тепер я тобі ніколи не прощу.
Кавіто. -Мовчи!
Ти втратив право вимовляти моє ім'я.
Кавіто. -Дай їй час, друже.
Я з нею поговорю. -Прошу тебе. Ну що це?
Кавві, секунду. Зажди.
Посилка Нішанту Пателу.
Цей мудак отам у кабінеті.
Там? -Отам.
Вам посилка.
Від Валідбая.
Нішант. Ніш... Ніш... -Чекай, чекай.
Нішант! Нішант! Ніш...
Нішант.
Нішант! Нішант!
Чому тепер? Він же тут стоїть багато років.
Їм соромно.
А для них це найгірше почуття.
Усі весь час знали, що там щось погане,
але ж нічого не можна вдіяти. Тому ми вдаємо, що цього нема.
А коли не даєш їм можливості вдавати, люди починають сердитися.
Думаю, у цієї мадам Жу великі неприємності.
От і добре. Надіюся, вони тут усе спалять к чортам.
Тоді Жу будуть дуже потрібні ці гроші.
Чуєш, а треба віддати їм усі гроші?
Така домовленість.
Голосніше!
Випустіть, будь ласка! Випустіть нас!
Я зроблю що завгодно! Скажіть Жу, що я все зроблю!
Прошу. Клянусь, я накладу на себе руки! Я тут більше не витримаю!
Відчиніть двері!
Прошу, прошу. Я все зроблю.
Бігом.
Хадер їде сюди. Думає, що ви цього не чекаєте.
Він у розпачі. Знає, що не переможе, якщо все негайно не скінчиться.
Ти впевнений?
Він думає, що я йому допоможу.
Влаштуйте йому засідку на шляху сюди –
і вже сьогодні зможете все скінчити.
Ти справжній
безчесний виродок, Санджею.
Я просто хочу бути на боці переможця.
На вашому боці, Валідбай.
Рушаймо.
Гей, Воллі. Знайшов твоє таксі.
Дуже смішно.
Красунчик.
Містер Паркер.
А ви сміливий, з цим не сперечатимусь. Або дурний. Може, й те, й те.
Я ж не помилилася, правда? Тоді.
Про що ви?
Про ваші почуття до Карли.
Вона відповіла вам взаємністю?
Важко сказати, якщо чесно.
Хай там як, але у вас є те, що мені потрібно.
А в мене є те, що потрібно вам.
Вона порожня.
Річ не в тому, що в ній. А в тому, що я з неї дістав.
Так, Мауріціо?
Ні-ні-ні, не починай... Гроші були в сумці, коли Модена її вкрав.
Де вони? -А де Карла й Ліза?
Відпустите їх – отримаєте гроші.
Бачили, який там натовп?
Рано чи пізно люди будуть тут.
Вам знадобляться гроші, щоб виїхати з Бомбея.
Хай забирає їх.
Валід усіх їх скоро прикінчить.
Тебе прислав Хадер?
Я не працюю на Хадера. І ніколи не працював.
Мені не потрібні гроші. І ніколи не були потрібні.
Але є борг,
і Карла звідси не вийде, доки його не сплатить.
Думаю, ми їй повідомимо,
що ти тут і дивишся, як вона платить.
Гей, та ну. Що ви таке кажете?
Люди заходять крізь браму.
Схоже, ми обидва в сраці, друже.
Якщо натовп сюди зайде, ти своїх грошей уже не отримаєш.
Дзвони Валіду. Скажи, хай пришле людей.
Думаю, для цього вже пізно.
Назад! Усі назад!
Негайно! Хто перший поворухнеться – пристрелю.
Веди мене до грошей. -Без Карли не поведу.
І як тобі? Тепер ти мені скажи. Вставай. Підводься.
Ану відійшли нахрін.
Ти відведеш мене до грошей,
а то я прострелю тобі хребет і волочитиму туди, зрозумів?
Мауріціо, вийдеш звідси – тобі смерть.
Пішла ти! Сука.
Пішов. Відчиняй. Відчиняй.
Відійдіть. Відійдіть нахрін. Відходьте обидва.
Відчиняй. Відчиняй.
Заберіть пістолет!
Пішли ви всі! Пішли на хрін.
Досить з мене цього гівна, чуєте?
Лізо, Лізо.
Віддай пістолет.
Чорт.
Хай вони з нею розбираються. Ходімо.
Думаєш, отримаєш свій щасливий кінець?
Прабу чекає.
Бляха.
Треба йти назад. Ходімо, негайно.
Він поїхав?
Це було твоє завдання.
Їде.
Він наш, Рафік.
Той паскуда коп нас підставив.
Вивозь нас звідси. Негайно.
Негайно!
Не вставайте, бос!
Хто там?
Лін.
Заходьте, заходьте.
Усі цілі?
Більш-менш.
Прабу не приїжджав?
Ні. Давно ти його відправив до мене?
Я не відправляв. Його не було, коли ми вийшли.
Ну, винити його важко.
Як жителю нетрів стриматися, маючи в руках такі гроші?
Розказуй, що сталося.
Якщо коротко, то почалася срака.
У тебе є щось випити?
Так. Так-так. Зараз.
До речі, Валіда Ша вбили.
Я чув по радіо. Кажуть, зустрівся з копами.
Хадер переміг.
Схоже, що так.
Це Прабу.
Де ти був?
Що? Ховався.
Чекав, щоб побачити, чи ви сюди приїдете.
Поліція мене ледь не схопила. Довелося поїхати звідти. Вибач.
Усе тут, 302 000 доларів.
Я їх порахував. Двічі.
Мені треба їхати по Модену.
Думаю, краще триматися разом.
Ні, він мене чекатиме. Він сам, я повинна їхати.
Лізо.
Це його.
Бери.
Лізо, відвези його до мене.
Триста дві тисячі доларів.
Що тепер?
Цей коп, Найтінґейл, він же про мене не знає?
Це мала бути я.
Не можна так думати.
Нішант загинув через те, що я написала.
Загинув, захищаючи мене.
І останнє, що він почув від мене, – що він крадій і брехун.
Ти не натискала на гачок.
Я якраз про це думаю:
про всі пальці, що були на тому гачку.
Ти про що?
Думаю, Карла перехитрила мене. Використала.
І не можу не думати про те, для чого вона це зробила.
Усі ці смерті,
війна між бандами – заради чого?
Щоб вона могла бути зі своїм довбаним хлопцем?
Я зараз.
Дякую, Прабу. За все. -Нема за що.
В Індії кохання завжди знаходить шлях, Лінбаба.
Дай руку.
Це тобі.
Не думаю, що Ліза буде проти.
Коли я поїду, то хочу думати про те, як ви з Парваті витрачаєте ці гроші,
будуючи життя, яке ти завжди хотів.
Я мало зустрічав таких великих людей, як ти, Прабу.
Не знаю, що я зробив у житті, щоб заслужити тебе,
але я радий.
На знак пошани до нашої дружби
хочу попросити тебе про щось дуже важливе.
Лін, що завгодно. -Назви на мою честь свого першого сина.
Що завгодно, крім цього. Лін – жахливе ім'я.
Щоб пам'ятав мене.
Я повернуся о 05:30, щоб відвезти тебе на вокзал.
Прошу, не сперечайся. Я доведу все до кінця.
Безплатно.
Я був з іншим пацієнтом. Коли повернувся, його вже не було.
Але ж його підстрелили. Як він отак...
З ним усе буде добре?
Йому було дуже погано. Я б його не відпустив.
Що ж. Дай подивлюся.
Буде невеличкий шрам.
Це наче невелика ціна – після всього, що сталося.
Не можу повірити, що ти приїхав по мене.
Можеш.
Заради мене ще ніхто не починав війн.
А я, схоже, почала.
Один мудрець колись сказав мені:
«В Індії кохання завжди знаходить шлях».
Надіюся, він правий.
Бо я тебе кохаю.
Я до цього не звикатиму:
чекати, щоб...
щоб дізнатися, чи ти живий, чи мертвий.
Я думала, що тебе арештувала поліція.
Я попросила батька поїхати у відділок, а він відмовився.
Ніхто не знав, де ти... -Вибач. Вибач.
Іди сюди, сядьмо.
Як Касімбай?
З ним усе добре.
Хадербай прислав людей, його відвезли в лікарню.
Лін зміг виїхати?
Зможе.
Де ти це взяв? -Це подарунок.
Це наше спільне майбутнє.
Від Ліна.
Обіцяю...
відтепер я тебе не тривожитиму й не лякатиму.
Богом клянуся.
Батькові не можна знати, що в тебе стільки грошей.
Карло.
Я лишила тобі чисту сорочку.
Отримала від мене, що хотіла, й тепер тікаєш?
Тобі потрібен новий паспорт і документи.
На це нема часу.
Є, якщо я заберу той, що для тебе зробив Дідьє.
У Хадера? -Я повинна з ним побачитися, Лін.
Хіба?
Нащо?
Коли я тільки приїхала в Бомбей, то була сама не своя.
Він побачив щось у мені тоді, коли я в собі не бачила нічого.
Він тебе використав – так само, як і мене.
Ні. Мене б не було тут з тобою, якби не він.
Хоч би що Хадер наробив, він був мені батьком, коли я його потребувала.
Мені треба, щоб він зрозумів.
Що зрозумів?
Що обравши тебе, я його не зрадила.
До того ж прощатися важливо. Ти сам мені колись казав.
Так, казав, чорт забирай.
Де Модена?
Його вже нема.
Чорт, мені жаль, Лізо.
Ні. Його не було.
Він пішов.
Півмертвий, але просто пішов і зник.
Усе це заради оцього.
І який був сенс?
Пообіцяйте, що поїдете з Індії.
Поїдете в іншу країну, де вас ніхто не знає.
Будете разом щасливі.
Ти все одно їдеш з нами.
Без Себастьяна я нікуди не поїду.
Він прийде по мене, коли зможе. Я це знаю.
Їдь. Зі мною все буде добре.
Я приїду на вокзал. О 06:00 – на платформі.
Добре.
Не запізнюйся.
Я вам збрехала...
про Ліна Форда,
про те, що не знаю, де він.
Якби я сказала вам правду, Нішант міг би бути живий.
Це адреса Карли Сааранен.
Якщо хтось і знає, де Лін, то це вона.
Я не знала, чи ти погодишся побачитися.
Я щасливий тебе бачити. Я боявся, що ти загинула.
Коли ми тільки познайомилися, у тебе був дикий, загнаний погляд,
ніби ти одночасно тікала від усього одразу.
Тепер у тебе знов цей погляд.
Ми перемогли. Ти не мусиш нікуди їхати.
Думаю, мушу.
З Ліном? -Так.
Першим ранковим потягом.
Я його люблю.
«Боягуз не здатний проявляти любов.
Це прерогатива хоробрих».
Я дуже радий за тебе, Карло.
Після того клопоту, що я завдала?
Ти кругом мав рацію і через мене втратив бажане.
Саґар-Вада ніде не дінеться.
Нетрі лишаться, як є,
а через рік, коли про скандал забудуть,
я все одно отримаю голоси,
бо жителі нетрів будуть переді мною в ще більшому боргу.
Без Валіда моя позиція навіть міцніша.
Хто ще міг би кинути мені виклик?
Я терпляча людина, Карло.
Хороший батько завжди такий.
Сюди приїхав іноземний детектив, щоб схопити Ліна.
Нам треба їхати з країни, але в нього нема документів.
Хочеш його паспорт. -Я знаю, що не маю права просити.
Вважай, що це мій прощальний дарунок вам обом.
Я зроблю так, щоб на вокзалі вас ні про що не питали.
Скажи Ліну, що хоч би що він думав,
існує реальність, у якій він – і досі мій син.
Дякую.
Іди сюди.
Я дуже радий, що ти жива.
Лін сказав, що ти приходив по мене. Дякую тобі за це.
Сім'я – це сім'я.
Абдулла відвезе тебе на вокзал.
Лізо, серйозно, не треба цього робити.
А я хочу.
Без тебе в нас зовсім не було б грошей, тому...
Половини цілком достатньо,
а вам теж знадобляться гроші.
Просто візьми гроші, Лін.
Хіба не можна хоч раз полегшити собі життя?
Я знаю, що Модена сказав би те саме, тож...
Дякую.
Себастьян? -Лізо.
Хто там?
Міс Сааранен, це поліція.
Прошу, відчиніть.
Прошу, відчиніть двері.
Карли нема вдома.
З ким ви розмовляли?
Вас це не стосується.
Ах ти мудило!
Ні-ні-ні. НІ!
Дейле!
На кожному виході – копи.
Попався, Дейле.
Тут цілий скарб. Відпустиш мене – він твій.
До сраки твої гроші.
Другого шансу не буде. Я тобі казав.
Що це змінить? Серйозно.
Хлопче, ти повернешся зі мною.
На. Хоч глянь.
Унизу повно поліціянтів.
Усіх нас пристрелиш?
Ні, лише тебе.
Ні!
Ти ніколи не бажатимеш упіймати мене так сильно, як я бажаю свободи.
Гей! Чаване, він стрибнув. Він тікає.
Привіт, друзяко, пам'ятаєш мене?
У тебе один шанс урятувати все своє життя.
Де він дівся?
Вибачте. Перепрошую. Даруйте, я запізнююся на поїзд.
Вибачте. -Увага.
Поїзд номер...
Хтось хоче, щоб ти страждав, ґора.
Звідси для тебе нема виходу.
Коли людину саджають у клітку,
вона опиняється там разом з ненавистю.
Я відкрився їй.
У ту мить лише вона могла дати мені сил.
Я був змушений відвернутися від любові, яку тут знайшов.
Усе-таки Карла була права.
Любов – це слабкість.
Тому єдине, що я міг – підкоритися тій фатальній миті
і відчувати, як я, як усе моє життя обертається разом з колесом.
ДАЛІ БУДЕ...
НА ОСНОВІ РОМАНУ «ШАНТАРАМ» Ґ. Д. РОБЕРТСА
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька