Три дни и още не сте го хванали.
Благодаря.
Може да не ви искам тук, но съм възпитана.
Няма да дойде.
Дейл е умен.
Не разбирам защо е избягал. Синът ми се призна за виновен.
Сигурно е решил, че в затвора не е за него.
Не е необичайно.
Всеки път, когато го посещавах, целият беше в синини.
Дали знаете нещо за това?
Ами има склонност да дразни хората.
Защо толкова го мразите?
Израснах в Отуей. Знаете ли го? - Да.
Моят старец...
Не беше кой знае колко умен, нито пък едър.
Но работеше повече от всеки друг.
Вади въглища 30 години.
Беше се зарекъл, че аз няма да сляза под земята.
Не, не.
Че ще ме прати да уча в университет като вашия Дейл.
И да стана човек.
Умря едва на 50,
давейки се в сажди от дробовете си.
Труди се почтено. А това го уби.
Не учих в университет.
Затова мразя всяко малко лайно,
което реши, че му е прекалено трудно.
Че ще обира хора, ще продава дрога
и че ще тъпче другите хора.
Като вашия Дейл.
Къса ми се сърцето при мисълта, че никога няма да го видя пак.
Но ще го преживея,
стига да започне живот,
далеч от мръсници като вас.
Пак ще го видите.
Където го видяхте предишния път. Бъдете сигурна.
Д-р Лин, не мога.
Ти си доктор. Аз не съм.
Не съм доктор. Никога не съм бил.
Вече знаеш почти всичко, Парвати.
Казва, че не е виждал доктор като теб.
Ще си отличен доктор за Сагар Вага, а хората ще идват да се допитват до теб.
Всеки мъж ще е щастлив с такава съпруга. - Дръж се сериозно. Това не е шега.
Имаш дарба, Парвати. Отдава ти се.
Аз съм момиче. Хората няма да ме слушат... - Ако искат да им мине, ще трябва.
Прабу и Касим ще ти помагат.
Не искам да заминаваш.
Ще се справиш. - Не само заради работата.
Трябва ми превръзка.
Метна те, а? И как е? - Да.
Ще си го върна на теб. И на теб.
Шега, хей?
Шегувам се.
Изглежда Кадербай спази думата си, а?
Иншаллах, скоро ще имаме течаща вода.
Знам, че мислиш, че тe подведох.
Направи това, което сметна за редно. Знам, че го направи за нас.
Но ти се иска да не бях.
Гладните хора не ги вълнува миналото.
С теб сбогуваме ли се?
Иначе защо ще учиш Парвати на лекарствата си?
Или ще раздаваш дажбите си?
Да, така мисля.
Знам, че трябваше да те слушам повече.
Да. Ти и всеки друг тук, защото съм много мъдър.
А ти, г-н Лин, си голям трън в задника.
При все това ще ми липсваш.
Казах ти, не е идвал.
И не знаеш нищо?
Ако знаех, щях ли да съм тук?
Щом не се е връщал тук, значи не си е взел паспорта.
Къде е, а?
Знам, че лъжеш, Лиса.
Стани. Казах да станеш!
Не можеш да ги вземеш. - Не мога да взема това ли?
Така ли? - Маурицио, стига.
Чуй ме.
Мога да правя каквото искам.
Разбра ли?
Ти си умна, Лиса. Много по-умна от него.
Можем да оправим нещата. Всички, заедно.
Кажи на Модена. Става ли?
Още има време да напуснем града тримата, но той трябва...
Трябва да ми донесе парите, разбра ли?
Какво ще гледаме, Прабу? Имам работа.
Бъдещето, Линбаба.
Това е таксито на Арун. - Не е! Сега половината време ще е мое.
Не може да го кара 24 часа, без да спи.
И когато той не го кара, ще го карам аз, срещу много разумен процент от печалбата.
Денем ще бъда гид, а нощем ще карам пътници.
Хей! - Кога ще спиш?
Когато се оженя.
След като заминеш, няма да печеля толкова като гид.
Без теб пак ще съм един от тълпата.
Пак ще си "гид номер едно в Бомбай".
Мисля си,
когато си взема паспорта от Дидие, да отидем до твоето село.
Ще се запозная със семейството ти. Каза, че било красиво там.
Ако се прибера, баща ми, който не е така модерен,
ще разбере, че ухажвам Парвати, и ще иска зестра.
Родителите на Парвати ми дадоха позволение да я ухажвам,
но не искам да размислят.
Искам сватбата да стане много скоро.
Ще кажа на бащата на Парвати, че не искам зестра, тъй като съм модерен.
Той ще приеме модерните ми възгледи. - Да, сигурен съм.
Не ти ли се струва, че малко избързваш?
С Парвати сте заедно отскоро. - Като се оженим, времето ще е пред нас.
Довечера е първата ни официална среща. Повече няма да се крием.
Лин, трудно ми е да избера.
Ти си ми приятел, но Парвати... - Разбирам те.
Радвам се за теб.
Към "Рейналдо"? - Да.
Всъщност не.
Първо трябва да видя един човек.
Кой е?
Познай от три пъти.
Седях сам в колибата си два дни,
когато разбрах, че няма да се върнеш, и ето ме.
Ето те.
Изскочи нещо спешно.
Още ли си заета?
Да, както се оказва.
И аз имам отговорности като теб, Лин. - Аз вече нямам.
Утре заминавам.
И за да сме наясно,
говорех сериозно.
Дори да знаех, че ще избягаш или ще се криеш от мен,
пак щях да го кажа. - Не си тръгнах затова.
А затова ли не се върна?
Не исках да тръгвам, без да се сбогувам.
Сбогуванията са важни.
Значи се сбогуваме?
Завинаги.
Освен ако не вечеряш с мен. - Какво? Божичко.
Това е последната ми вечер в Бомбай. Вечеряй с мен.
Като двама обикновени хора.
Може да ми дадеш списък със забранени теми.
С удоволствие.
Така ли? - Да.
Ти избери ресторант, защото аз не ги познавам.
Не спирай.
Къде ти беше умът да обираш Рахим, Жу?
Маурицио обърна квартирата.
Изплаших се, Себастиан.
Маурицио щеше да те остави, затова майната му.
Аз взех всичките пари.
Лиса, можем да заминем още сега. - Как?
Маурицио ни взе паспортите, как ще заминем, а?
Той ще ни търси навсякъде. Ще те убият.
Ще решат, че и аз съм замесена.
Лиса, искаше да бъда силен.
Не и това. Върви, преди да са те наранили.
Лиса, моля те, изслушай ме. Ела с мен. Моля те.
Съжалявам, не мога.
КАФЕНЕ "РЕЙНАЛДО"
Толкова червени бюлетини, а нищо.
Може би Лин Форд е поредният гора,
който се крие в Бомбай заради дълг или сърдита жена.
Най-добрите журналисти си приличат по едно.
Не пускат кокала. - Така ли?
Не казвам, че не си такава. - Не вярваш, че ще успея?
Какво? Само си ми угаждал?
Можем да го идентифицираме по други начини.
Лин. Как си?
Не се оплаквам.
Аз съм Лин. - Това е Нишант.
Той е моят приятел. - Аз съм нейният приятел.
Аз съм приятелят на Кавита. Приятно ми е, Лин.
Подобно.
Да си виждала Дидие? - От няколко дни не съм.
Добре.
До скоро. - Чао.
Дидие идвал ли е?
Дидие? Не.
Хей, Лин е.
Дидие?
Лин. Паспортът ти не е готов.
Добре.
Какво става, Дидие?
Няма да мръдна оттук, докато не отвориш.
Здрасти.
Излизал ли си, откакто те видях за последно?
Един съсед ми носи ядене и пиене.
Не виждам защо да излизам.
Искаш си снимките и парите, за да получиш нужното.
Пазя ги тук.
Не си ми направил паспорт.
Супер.
Опасно е. Защо дойде тук?
Диди продаде дълга ми на това място.
Какво можех да направя - да откажа?
Кога можеш да напуснеш?
Ще остана, докато дългът ми бъде платен.
Не биваше да ми звъниш в работата.
Не знаех какво друго да направя.
Не разбирах нищо.
Не съм глупачка, Акаш.
Знам, че приказките, че ще избягаме в Канада,
и всички мечти, са лъжа.
Знам, че мога само да бъда твоя любовница.
Но сега...
Искам да видя дали ме обичаш, колкото аз теб.
Мъж в моето положение...
Заради него Уалидбай ти даде куп пари за Сагар Вада.
Използвай парите...
Използвай парите за Сагар Вада да ме освободиш.
Ако Уалидбай разбере, че си жива, хората му ще те убият.
И в двата случая ще умра тук.
Не бива да споменаваш за уговорката ми с него.
Опасно е за теб.
Така е най-добре за теб.
Искаш да кажеш, че не съм в безопасност тук.
Използвай парите на Уалид, за да ме откупиш от мадам Жу.
Говори с нея сега.
И всичко може да е както преди.
Акаш? Искаш същото, нали?
Да, разбира се.
Ще направя каквото е нужно.
Министър Панди.
Заповядайте.
Какво? Не можеш ли да ме оставиш да пия и да се депресирам?
Карла казва, че от депресия страдат хората, които не знаят как да тъгуват.
Какво въобще означава това?
Ако Карла мислеше по-малко и чувстваше повече, щеше да е по-добре.
Съгласен съм.
Какво се случи?
Откъде да започна?
Баща ми беше прекрасен учител, с едно изключение. Аз.
Моите провали в училище го оскърбяваха до дъното на душата му.
Ръката му като дете ми се струваше
толкова голяма, че когато ме удряше, цялото ми тяло беше насинено.
Живеех в ужас от тези удари
и с чувството, че съм напълно безполезен.
На 16 години избягах.
Младо момче, умно и с чар.
Никой не ме е удрял така, не и до онзи ден.
С ченгетата бе същото. Погледнаха ме и не видяха нищо стойностно.
Кой го е грижа какво мислят?
Дълбоко в себе си знаех, че са прави.
Какво е това?
Спомени.
Пазя ги да ми напомнят какъв ужасен човек съм.
Имах любовник, когато бях млад. В Генуа.
Мъж, духовно и физически красив. Научи ме на много неща.
Алберто.
Пишеше ми най-красивите писма.
В прегръдките му се преродих.
Какво стана с Алберто?
Той ме обичаше.
И аз го обичах.
Но в един момент той сгреши в преценката си.
Той...
...реши да изпита тази любов.
При цялата си мъдрост не знаеше, че любовта не се изпитва.
Честността, да. Верността със сигурност. Но не и любовта.
Любовта продължава вечно, дори да намразим този, когото обичаме.
Може да обичаш някого и да се държиш ужасно с него в същото време.
И така...
Алберто ми позволи да разбера къде държи парите си.
Взех ги всичките и избягах.
Любовта означава и, че той би ти простил.
Не го ли видя повече?
След 15 години го видях в парка
и го подминах.
Подминах този добър и умен мъж, който ме обичаше,
просто защото беше стар и вече не беше красив.
Слабостта му, самотата му ме ужасиха.
Не исках да имам нищо общо.
А сега съм като него.
Докато бях в затвора и ме биеха, се върнах при баща си.
Жалък, безполезен.
Сякаш целият ми живот е мираж.
Само ако останеш в тази каша.
От каквото и да бягаш, си избягал.
Онези ченгета са тук и на улицата всеки път изтръпвам.
Аз съм банков обирджия, Дидие. Избягах от затвора.
В Австралия съм един от най-издирваните хора.
Ченгето, което ме закопча, ще се радва да ме види мъртъв.
Защо ми го казваш? Това изпит ли е? Знаеш, че се дъня.
Не е.
Искам да знаеш, че те разбирам.
Всеки ден се будя и си мисля, че ще дойдат за мен.
Страхът не изчезва, дори да стоиш тук.
Но всеки ден на свобода е ритник в топките на онези копелета.
Бари,
знаеш, че мразя лоши новини.
Съвпадат. Днес е щастливият ни ден, сержант.
Да действаме.
Чарли Пендъргаст ми даде оръжието.
Не ми го даде, но е негово. Аз го взех на заем.
Истината е, че не ми го даде.
Взех го, без да знае, но е негово.
Чарли Пендъргаст казваш. - Честно.
Имаме снимки и записи от днес и от престоя ви в Кандала със Сунита.
Животът ви ще свърши,
репутацията ви ще бъде съсипана, а семейството ви - опозорено.
Но ние не сме ваши врагове, г-н министър.
Молим ви, вслушайте се във волята на хората.
Ако гласовете им са в полза на Кадер Хан, така да е.
Ако Уалид не получи гетото, ще ме убие, както уби Руджул.
Не Уалид уби Руджул. Той умря, защото предаде Кадер Хан.
Ами Сунита?
Ако откажете, какво ще й се случи според вас?
Тя казва, че я обичате. - Така е.
Щеше да е много по-лесно, ако не я обичах.
Но обичам и семейството си.
Аз съм човек с положение и ранг.
Семейството на жена ми е уважавано.
Сунита е една ранди от "Каматипура".
Беше глупаво
да мисля, че мога да имам връзка с нея.
Искате да стане на вашата без последствия. - Естествено.
Тогава се доверете на Кадербай.
Ще го направя.
Тогава ще опазим тайните ви. А Сунита ще бъде освободена днес.
Може би...
Може би ще е по-добре, ако остане тук.
Ще я оставите? - Вие сте я довели тук, не аз.
Май всички пътища водят към Сагар Вада.
Ако някой научи за Панди,
ще приемем, че ти си казала, и Кадер ще те убие.
"Ние". "Кадер".
Искаш да кажеш ти.
Гледах страха на Дидие в онзи ден,
знаейки какво е да се чувстваш преследван и изплашен,
но и че единственият изход е да махнеш с ръка и да рискуваш.
Следят ли ни? - Не. Всичко е наред.
Готов ли си? - Заради ченгетата.
След теб.
Здрасти, шефе!
Дидие, добре дошъл. - Драго ми е.
Хей! - Радвам се. Как си?
Съжалявам. Нямаше ме за малко, но се върнах.
Да. Всичко е наред.
Намасте. Добре съм.
И да не искаш приятели, имаш.
Да, и поне един истински.
Уиски и бира.
Да седнем. - Само варварите пият прави.
Да. - Ще пусна една вода.
Здрасти, Маурицио.
Къде се изгуби? - Имах да свърша една лична работа.
Модена да те е търсил?
Не, за какво съм му? - Паспорти.
Ако те потърси, остави съобщение на бара или ми звънни.
Предполагам, че не бива да разбира? - Не.
Седнал си ми на мястото.
Мислиш, че не знам какво си направил? - Тогава знаеш повече от мен.
Но щом си сърдит, се радвам.
Скоро ще си го получиш.
Какво беше това?
Не знам. - Абсурдно.
Наздраве.
Как мина? - Панди клекна по-бързо от евтина курва.
Карла го стисна за топките.
Отлична новина.
Карла?
Работата е свършена.
Панди сигурно много обича тази жена.
Бои се, че Уалид ще го убие, като разбере.
Възможно е. Но дотогава ще е късно.
Как искам да съм муха на стената,
за да видя физиономията на Уалид, като разбере.
Това ли е целта? - Не, но да накажа неуважението му,
е бонус, който не крия, че ми харесва.
Карла, знам, че не ти беше лесно. - Не и колкото на Сунита.
Съчувстваш й.
Тя обича Панди, а в замяна искаше само да бъде обичана.
Ние се възползвахме от това, а Панди я отблъсна.
Вече няма да вярва на политици.
Мислех, че трябва да празнуваме. Спечелихме.
Радвай се. Няма да е всеки път.
Оставям ви двамата да се разберете.
Карла.
Кажи, как да те направя щастлива отново?
Искам да дам на Сунита свободата и пари, за да реши какво да прави с нея.
Разбира се. Но ти от какво се нуждаеш?
Тези няма да ми трябват.
Задръж ги или ги раздай.
Коя риза да облека?
Тази ли?
Или може би тази?
Тази. - И аз така мислех.
Мамка му, притеснявам се. Беше много по-лесно, когато се криехме.
Хубаво е, че си притеснен. Сериозен си.
И аз съм притеснен.
Защо си притеснен?
Не разбирам защо харчиш пари за вечеря с г-жа Карла,
щом заминаваш.
Ще я помолиш да дойде с теб ли? Това ли е планът ти?
Умно, Линбаба. Много по-добре, вместо да делиш колиба с...
Арре, герой!
Как няма да ни харесат?
Виж ни! Хубавци.
Можеш да вземеш другата ми хубава риза.
Не, благодаря.
Ача, трябва да те питам нещо.
Сериозно. - Какво искаш?
Ако ще водиш г-жа Карла тук довечера за секс,
може ли да гледам, за да науча какво се прави?
Хвана се, а?
Хвана се! Кажи.
Защо не замина с Модена?
Маурицио ме изплаши до смърт.
Всичко ми дойде в повече.
Модена го направи, за да докаже, че ме обича.
А аз го отблъснах.
Ще е луд да остане.
Да беше дошла първо при мен.
Щях да уредя с паспорти и двама ви.
Страх ме е, Карла.
Не искам да се връщам в квартирата. - Остани тук.
Добре ли си? - Не знам.
Наистина не знам.
Мадам Жу ми призна, че е убила Ахмед.
Каза, че очаквала да разбера.
Мадам Жу е чудовище. - А аз каква съм?
Когато отидох в Сагар Вада да видя Лин,
той щеше да умре от холера.
А аз му завидях.
Знаеше в името на какво го прави.
Каза, че ме обича. - А ти какво каза?
Не. Чакай да позная.
Казала си, че не вярваш в любовта. - И после избягах.
Може би той е това, което ти трябва, Карла.
Излъгах го от самото начало - за Руджул, Кадер, за всичко.
Не го заслужава.
Може би трябва сам да го реши.
Добре.
Знам какво си мислиш и не те виня...
Мислех за колко ще се стовариш на земята, след като те хвърлим от прозореца.
Моят доставчик прецака и двама ни. Ясно?
Този път като му дадох парите ти, се изпари.
Търся го, но още не съм го намерил. - Затова ли багажът ти е готов?
За глупак ли ме вземаш?
Отвори прозореца.
Кълна се, че е истина.
Ако парите ти бяха в мен, щях ли да съм тук?
Как се казва доставчикът ти?
Ще го намеря. Обещавам.
Не! Не, не, не.
Не, Рахим. Не!
Лин. Лин Форд.
Казва се Лин Форд.
Обикновено виси в "Рейналдо". Не съм го виждал, откак му дадох парите.
Но ще го намеря. И ще дойда да те взема от хотела ти.
Защото с теб сме приятели, нали?
Изглеждаш изморен.
С цялото това търсене. Почивай си, а?
Ние ще намерим този Лин Форд.
Хайде. - Виж. Чакай.
Да не мърда оттук... - Знам хора...
...докато не кажа. - Без мен не можете! Рахим!
Ако опита, му счупи краката. - Рахим! Добре.
Приятелю.
Приятелю, ела насам, бързо.
Гладни сме. Побързай. Ела!
Какво искаш, лельо?
Вземи си каквото искаш.
Патисът и самосата изглеждат вкусно. - Да, един патис.
Обичам и захаросани фъстъци. Вкусни са.
Да, захаросани фъстъци. Ще вземем от всичко.
Благодаря.
Докато седях, ми се струваше, че мога да имам това, което исках все пак,
че съм си спечелил свобода и бъдеще,
в което присъства и Карла.
Красива си. - И ти не си за изхвърляне.
Аз ще се оправя. Благодаря. - Да, сър.
Не се вижда.
Нищо не е станало.
Елегантно.
Готово.
Чарли.
Чарли! Има някой на двора. - Какво?
Чуй ме.
Кой е там?
Старши инспектор Уолтър Найтингейл
от австралийската федерална полиция.
Мамка му! Изхвърли това. - Искаме само да поговорим.
Чарли, чуй ме. Сега ще влезем.
Стига си ревала, Миси! Изхвърли това.
Миси, живо!
Мамка му.
Минете зад къщата. Наведете се.
Мамка му.
Чарли, обграждат къщата!
Не, няма, копелета.
Мамка му!
Майко мила! Добре!
Добре! Предавам се!
Хей, не стреляйте!
Не стреляйте! - Ще изляза.
Не стреляйте.
Залегни.
Не, не. - Залегни.
Не се бой. Обичам те.
Добре!
Добре, излизам. Не стреляйте.
Чувате ли?
Обичам те.
Виждаш ли оръжието ми?
Слагам го на колата. Виждаш ли?
Само ще си поговорим.
Чарли, хвърли оръжието.
Мамка му! Божичко!
Мисля, че ме застреля, копеле.
Извикай линейка. - Добре.
Чуй. Само искам да знам. - Да?
Банковият обир...
Да? - Ти ли застреля полицай Флорис?
Да. Аз бях.
Сега извикай помощ.
Къде е Дейл Конти? - Дейл?
Къде е Дейл Конти? Не, не.
Усещаш ли?
Да?
Слушай.
Ти умираш.
Умираш и само аз мога да те спася.
Така че ми кажи.
Кажи ми. Къде е той?
Не накара Дейл да проговори.
И това те вбесява, нали?
Добре. Ако си мълча, тогава кой печели?
Добре. Ще ти кажа.
Ще ти кажа, ще ти кажа.
Такъв е животът.
Кретен.
Гледа ме сериозно... Благодаря.
И казва: "Може ли да гледам, за да науча как най-добре да правя секс?".
И аз се хванах.
Кълна се, държи се като палячо, но не познавам по-почтен и умен човек.
Обичам го.
Всичките.
От виното е. - Разбира се.
Може би ми разказа тази история,
за да повдигнеш темата за секс в последната ти вечер в Бомбай.
Същата си като него.
Освен ако не го споменаваш, защото и ти го искаш.
Спокойно.
Не, и да ми се молиш...
Не казвам, че е така... Едва ли след това ще мога да замина.
А се налага.
Не е нужно да заминаваш.
Ела с мен.
Без обещания, без гаранции.
Само ти и аз, докато ни е хубаво.
Затова ли ме покани тук? - Да.
За да направим това, да се смеем и да говорим.
Виждаш ли колко е лесно и хубаво.
Мразя мисълта, че няма да те видя отново.
Не искам да заминавам, защото съм влюбен в теб.
Нещата не са така прости, Лин. - Би могло да са.
Какво те задържа тук?
Кое е това важно нещо, което няма да чака, ако решиш да се върнеш?
Може и да греша, Карла, но приличаш много на човек, когото описа -
сам в потъваща лодка, твърде изплашен, за да слезе.
Може би не искам да завлека друг на дъното.
Аз плувам отлично.
Не мога. - Би могла.
Ще ми липсваш, Лин.
Много.
Ако бях тръгнал след нея, дали щеше да размисли и да дойде с мен?
Няма да узная.
Знам само колко различно би било всичко, което последва.
Ти ли си Дидие Леви?
Да, но аз не те познавам.
Чух, че с Лин Форд сте приятели.
Трябва ми. Имаме работа заедно.
Лин, да. От известно време не се е мяркал.
Последно знам, че беше с някаква красива шведка
в апартамент в хотел "Тадж".
И правеха планове да посетят Варанаси.
Може би си го изпуснал вече.
Но аз ще ти помогна с удоволствие... - Не можеш.
Лиса. Аз съм, Себастиан.
Какво правиш тук? Опасно е. - Уверих се, че не ме следят.
Мислех, че си заминал.
Трябваше да заминеш. - Няма да тръгна без теб.
Те амо, Лиса.
Съжалявам.
Съжалявам за това, което казах. Искам да тръгна с теб.
Карла предложи да ни уреди нови паспорти.
Ще успеем.
Хей.
Върви в Сагар Вада и намери белия доктор Линбаба. Разбра ли?
Кажи, че Дидие е казал да не напуска квартала.
Ако го няма, намери Прабу и му предай да дойде при мен.
Разбра ли? Върви.
Ако не ме пуснеш, ще се напикая.
Без номера, или ще ти счупя краката.
Чакам те. Побързай.
Още ли пишеш статия за Лин?
Той знае ли?
Той ли те прати? - Дойдох да те помоля да спреш.
Линдзи Форд е името на мъртвец. Знаеше ли?
Кой е бил Лин, няма значение.
Има значение кой е сега и това, което върши в Сагар Вада.
Ако публикуваш статията, ще трябва да напусне Бомбай.
А не го заслужава.
Много от нас заслужават да бъдат наказани за това, което са сторили, но не и Лин.
С какво се занимаваш, Карла?
Общуваме в "Рейналдо" и си прекарваме приятно.
Приятели сме, но не сме близки.
Харесвам Лин, но това ми е работата.
Журналистка съм, а Лин е история.
Сключвам незаконни сделки.
Ако оставиш статията за Лин, ще ти дам по-добра.
За какво?
Корупция, подкупи, секс и убийства.
Ще ти разкажа как един гангстер в Бомбай използва хората,
за да сложи ръка на гетото Сагар Вада.
Добре.
Слушам те.
Първо обещай, че ще оставиш Лин на мира.
Че каквото и да се случи, той ще остане в Бомбай.
Влез.
Не, не искам.
Съжалявам, че го застрелях, сержант. - И аз, синко.
Все пак свършихме работа, нали? Както и да го погледнеш.
Тази вечер се издънихме.
Убивайки такива като него, ги превръщаме в герои за други отрепки.
И сега Пендъргаст не може да ни каже къде е малкото копеле.
А аз не знам...
В твоята главица това ми било резултат.
Това някаква шега ли е?
Не казвай, че тръгваш. Трябва с някого да се напия.
Лин, тръгваме и двамата. - Току-що дойдох. Смятам да се напия.
Тръгваме. Ще пием у дома.
Случило ли се е нещо? - Ще ти обясня.
Какво става? - Загазил съм.
Трябва ми помощта ти, но другаде.
Да вървим. - Още неприятности?
Оставих те сам за шест часа. Какво става?
По-живо.
Той следи ли те? - Върви.
Ела.
Какво искаш? Защо го следиш?
Остави ме... - Защо...
Защо го следиш? - Не мен. Теб.
Теб следи, Лин! - Защо го следиш?
Ще има и други!
Какво става?
Какво си направил, Линбаба?
Какво съм направил?
Мили боже.
ПО РОМАНА "ШАНТАРАМ" НА ГРЕГЪРИ ДЕЙВИД РОБЪРТС
Превод на субтитрите Петя Петрова