Два, чотири, шість, вісім! Радіацію до біса!
Назад!
УВІМКНІТЬ СОНЦЕ
ЗАБОРОНІТЬ ВИДОБУТОК УРАНУ
ЗВІЛЬНИМО АВСТРАЛІЮ ВІД УРАНУ
ЕНЕРГІЯ СОНЦЯ
Добрий день. Мене щось укусило.
Сідай.
То ось як революції зазнають поразки.
Ви приколюєтеся?
Так, трохи.
Не зовсім те, що пережила Жанна д'Арк, правда?
А було дуже боляче.
Ви, мабуть, вважаєте, що це треба просто вибити нам з голів?
Хоч ми й маємо право на мирний протест.
Думаєш, я з ними заодно?
Я теж тут учуся. А у вихідні працюю, щоб було чим платити за квартиру.
Ти ходиш у наш універ?
Останній курс філософського.
Може, світ і не зміню, але я над цим подумаю.
То ти що, дорослий студент? Скільки тобі взагалі років?
Декому треба більше часу, щоб дійти куди потрібно.
Ви зі мною?
Ти хіба не повинна бути там?
Як тебе звати? -Джемма.
Приємно познайомитися, Джеммо. Я Дейл.
Слухай, Дейле...
мабуть, у тебе тут багато цікавих ліків.
Можу дати аспірин, якщо хочеш.
Нудно.
Ти завжди такий нудний, Дейле?
Грубитимеш – доведеться викинути тебе зі швидкої.
Я буду тут, поруч.
Усе добре.
Що ти тут робиш?
Хотіла востаннє тебе побачити, любий.
Я тобі це винна.
Востаннє?
Дейле, тобі дали 19 років.
Я це зробив, щоб ми поїхали в Індію.
Любий за мене не переживай.
Я більше не вживаю.
Тато оплатив клініку.
У мене все буде добре.
У тебе все буде добре?
ШАНТАРАМ
Гей. Гей, гей.
Гей, гей. Тихо.
Ні, ні. Тобі не можна тут бути.
Лежи. -У мене холера.
Це небезпечно.
Не хвилюйся.
До речі, хто така Джемма?
Що ти все-таки тут робиш?
Може, не лише тобі треба очистити совість.
Зможеш трохи випити?
Відійди до стіни.
Ти... Стеж за тією половиною!
Ти... Ти зі мною. Знайдіть її!
Скоріше!
Спускайтеся сюди!
Вона тут.
Відведіть її назад.
Не чіпайте мене. Не чіпайте.
Не чіпайте мене.
Прошу, скажи батькам продати цю кляту квартиру на шостому поверсі
і купити нову в хорошому, новому будинку,
де є ліфт.
Будь ласка, завезіть сюди.
Що це таке?
Червоні сповіщення.
Якщо Лін утікач, ми знайдемо його в цих документах.
Поліціянт Мішра – це одна з умов, на які я мусив погодитися,
бо офіційно власність ЦБР не можна виносити з приміщень бюро.
Тому тепер твоя квартира – тимчасове приміщення ЦБР,
кількість працівників – рівно один.
Є ще якісь умови?
Так. Ще я обіцяв дядькові, що ми дамо йому знати,
якщо Лін замішаний у чомусь серйозному.
Якщо він тут, то це точно щось серйозне.
Мені вже набагато краще.
Ти мене роздягала?
Не могла лишити тебе лежати у власних нечистотах.
А що? Ти соромишся?
Лише того, що я всрався.
Не таким я уявляв себе перед тобою вперше.
А ти це уявляв?
Хороші люди не прискіпуються до тих, хто при смерті.
Ти не при смерті. І я ніколи не казала, що я хороша людина.
Їж.
Добре.
Що ти мала на увазі, коли казала про совість?
Що?
Ти сказала, що не лише мені треба очистити совість.
Прийти сюди – це не абищо. Так ризикувати.
Думаю, ти почуваєшся винною.
І в чому ж я винна?
Мадам Жу. У тому, що було в «Палаці».
Жу організувала на мене напад,
тому фактично це ти винна, що мене обікрали
і я опинився тут, підхопив холеру й ледь не вмер.
Я в усьому винна.
Та я жартую.
Це не значить, що ти не правий.
Я знала про ризик. Але не знала тебе. Тоді ще ні.
І я тебе використала.
Коли ми там були, Жу згадала Ахмеда, чоловіка, чий костюм я надів.
Що сталося? Ви з ним були... -Ні, ні. Боже, ні.
Ми дружили.
Ахмед був закоханий в одну з дівчат Жу, Крістіну.
Він змусив Жу її відпустити, але Жу не змогла цього стерпіти.
І нацькувала на нього своїх хлопців?
На Крістіну.
Хтось кинув їй в обличчя банку кислоти.
Ахмед хотів помститися.
Я думала, що його відмовила, однак помилилася.
Тіло знайшли через кілька днів.
Це Жу його вбила, а не ти.
Так.
Ахмед любив Крістіну. А я ніколи їй не довіряла.
Думала, що вона його просто використовує.
Та він не хотів цього чути.
А потім Крістіні запропонували роботу в «Палаці».
Вона знала, що я працювала з Жу, тому звернулася до мене.
І я сказала, що все буде добре.
Я хотіла, щоб вона зникла.
Ти в цьому не винна.
На тебе напали, й почалася пожежа.
Ти сказав мені, що мама того хлопчика загинула через тебе.
Чому ж це твоя вина, а не нападників?
Ахмед загинув через мене.
Суніта приходила?
Я знаю в обличчя всіх чоловіків, які ходять у мій дім.
Тебе я раніше не бачила.
Я можу заплатити.
У мене жила дівчина на ім'я Суніта, та вона пішла звідси кілька днів тому.
Цього недостатньо.
Мабуть, краще мені не запам'ятовувати твого обличчя?
Мені треба їхати звідси.
Кавіта рознюхує про мене,
відколи я напився й наговорив зайвого «У Рейналдо».
Хоче написати про мене статтю.
Я можу спробувати з нею поговорити. Переконати, щоб не писала.
А ти б на її місці дослухалася? Чи тобі стало б ще цікавіше?
Я не маю вибору.
Якщо мене знайдуть, я повернусь у тюрму, якщо не гірше.
Але я не хочу їхати, бо...
Бо я в тебе закохався.
Я казала, як до цього ставлюся.
Так, і я кажу, що це повна фігня.
Я не прошу тебе сказати це у відповідь, називай це, як хочеш,
але ж ти не заперечиш... -Ти справді мені подобаєшся, Лін.
Я могла б божеволіти від того, як ти мені подобаєшся.
Мабуть, і з цієї причини теж тобі варто їхати звідси.
Потрібна чиста вода.
Іди. Я тобі дозволяю залицятися до моєї дочки.
Котра година?
Карло.
Дивіться. Лінбаба здоровий.
Арре, Лінбаба!
Я цілих три дні тебе не бачив.
Я такий радий, що ти живий. Який же щасливий ранок, друже!
У мене дуже добрі новини.
Я щойно допомагав у Кумаровій чайній,
і мені сказали, що я можу залицятися до Парваті, бос!
Чудово. Слухай, Прабу. -Усе це було б неможливо без...
Що? -Я хочу срати.
Якщо я піду, вони всі підуть за мною?
Я це владнаю.
Увага! Лінбаба хоче срати.
Наодинці!
Дякую, друже. -Нема за що.
Ходімо. Ти добре спав?
Так.
Так? А де міс Карла?
Хороше питання.
Двісті тисяч.
Тут усе.
Ця Ліза –
вона ще та штучка.
Ми з нею ледве не зламали ліжко.
Та в мене ледве член не зламався.
Я думав, що, може, вона твоя жінка,
але ж хто стане ділитися такою цукерочкою, правда?
Твоя правда. Тут усе.
Та ну. Яка дурість. -Не переживай.
Іди роби свою справу. Роби свою справу, друже.
Тепер і тебе підключили? -Я радий. Тому я й тут.
Він не той, за кого ви його вважаєте.
Негідник!
Він убивця!
Що сталося, Раві?
Він убив мою маму.
Ми про це вже говорили... -Він її вбив.
Раві, він намагався врятувати життя твоїй мамі...
Він почав пожежу.
Я чув його й жінку-ґора. Він її вбив!
Він почав пожежу! -Послухай.
Не знаю, що ти чув...
Послухай, Раві,
поширюючи цю брехню, ти сам розпалюєш пожежу.
Коли почалася пожежа, Лін був зі мною.
Ні, він був зі мною.
Він був зі мною.
Якщо я ще раз це від тебе почую,
то скажу Касімбаю, що ти поширюєш брехню. Зрозумів?
А тепер іди.
Це наші гроші?
Рагім сказав, ви непогано побавилися.
Воно було того варте?
Тобі сподобалося, Лізо?
Що мені сподобалося?
Що він трахав мене кілька годин?
Ні, дивися на мене. Ти це почав.
Це наші гроші завдяки мені. І тому, що я йому дозволила робити.
Я їх заробила.
Я зробила заради нас що мусила й можу пишатися. Чи тобі соромно?
Куди ти зібрався?
Та ти жартуєш.
Ти прийшов, почав це лайно, а тепер тікаєш?
Ти цього хотів. То хай буде!
Себастьяне...
Якого хріна він тут?
Це люди Валіда Ша. -Що вони хочуть, Лінбаба?
У глибині душі я знав, що це моя вина.
Пора було виконувати угоду з дияволом. -Валідбай просив передати.
Більше ніяких справ з Хадером Ханом.
Більше ніякої води для вас.
Ваша вода... скінчилася.
Ні, Лін, їх забагато.
Ти й досі не на тому боці, лікарю.
Гей, що ви робите?
Ми приїжджатимемо щодня.
Чому ви це робите?
Задоволені, містере Лін?
Бачите, що буває, якщо водишся з гангстерами?
Тепер у нас війна. І це ви її принесли до нас.
Це все ваша вина.
Ти казав Хадеру, що я була з Ліном?
Ні.
Але хтось може сказати. У нього багато нових друзів у Саґар-Вада.
Через Ліна.
Як добре ми всі відчепилися від нього.
Лін сам до нього прийшов.
Як він? Як Лін?
З ним усе буде добре.
А ти як?
І зі мною буде добре.
Я знаю, що тобі це не подобається, та скоро все скінчиться.
Суніта, так?
Вибач, що тобі довелося так довго чекати.
Я знаю, що було непросто.
Вибач, я говоритиму гінді.
Ви – мадам Жу?
Ні, але я попросила, щоб тебе сюди привезли.
Падма викупила твій борг для мене.
Навіщо?
Ми з тобою маємо одну справу.
Я не знаю, про що ви говорите.
Забудьте про це. Я дістану грошей.
У мене є друзі, впливові друзі, і вони...
Я хочу поговорити про твого друга.
Про друга з Хандали.
Не кажи його імені, Суніто.
Роби, як я попрошу.
Твій борг буде сплачено.
Ти зможеш піти й робити що захочеш.
Що мені треба зробити?
Подзвонити своєму другові.
Сказати, що все добре. І запросити його прийти сюди.
Один телефонний дзвінок – і ти вільна.
Ні.
Я знаю, що він добре до тебе ставиться, та чи варті його гроші оцього?
Він мені не платить, і я йому не зашкоджу.
Ще й для такої суки, як ти.
Я його кохаю, а він кохає мене. Ясно?
Геть.
Вимітайся!
Отак.
Готово, Джонні. -Дякую, Лінбаба.
Тобі щось треба?
Раві сказав, що це ти розпалив пожежу.
Фактично.
У друзів нема секретів.
Секретів про таке.
Як тобі допомагати, якщо я не знаю, що тобі потрібна допомога?
Та все добре. Я сказав Раві, що був з тобою, коли почалася пожежа.
Навіщо ти збрехав?
Це вже сталося.
Хай брехня буде правдою, якщо так краще.
Як від твоїх ліків.
Я ж бачу. Ти робиш стільки доброго, щоб виправити один поганий вчинок.
Ти скоро поїдеш, так?
Якщо зараз ти відбереш у людей віру, це буде дуже егоїстично.
Я весь цей час діяв егоїстично.
Як ти можеш таке казати?
Ти для нас стільки зробив: ледве не вмер, дав нам воду...
Я робив це не для вас. А для себе.
Касім попереджав мене про Хана,
а я все одно пішов до нього, щоб краще почуватися.
Хотів віддати борг, щоб поїхати звідси.
Якби ти цього не зробив...
можливо, померла б моя Парваті.
Ти хороша людина, але забагато думаєш.
Ким би ти не намагалася маніпулювати, ця дівчина його кохає.
І вірить, що й він її кохає.
Ти підслухувала.
Авжеж.
Нема нічого тупішого чи впертішого, ніж закохана шльондра.
Знаєш з власного досвіду?
А що, важко повірити?
Про тебе розповідають стільки історій.
Хтозна. -Так.
Більшість тих історій я вигадала сама.
Та в найкращих казках завжди є крихта правди.
Ти точно чула ту байку, де я була коханкою резидента КГБ.
Кажуть...
одного дня він поїхав з Індії, а мене покинув тут.
Люди, які його шукали, спіймали замість нього мене.
Вимістили на мені свою розчарованість.
Сильніше за любов лише ненависть, яка лишається, коли та зникає.
Хай накопичується страх. Хай ця Суніта сумнівається у своєму коханні.
Відбери це кохання – і вона зробить усе, що ти захочеш.
Зрештою ти зробиш їй послугу.
Ти щаслива?
Цей палац, усе, що ти збудувала,
приносить тобі задоволення?
Це дає мені владу, контроль.
І це робить тебе щасливою?
Щасливішою, ніж я була без цього.
І ти не шкодуєш, що не пішла іншим шляхом?
Куди?
Що значить жити довго й щасливо для покинутої хвойди?
Може, спитаємо про це твою Суніту?
Я повернувся.
Віднести це Рагіму?
Ні.
Знаєш, учора ввечері до мене підійшов Абдулла Тагері,
сказав припинити нашу торгівлю. -Учора... І ти мені не сказав?
Він міг стежити, коли я ходив до Рагіма!
А як він узагалі дізнався, га?
Кому ти казав? -Нікому.
Прокляття.
А Дідьє? -Дідьє.
Дідьє... Ти просив його слати нам клієнтів.
Дідьє береже таємниці половини Колаби. -Прокляття.
Га? Хто хотів би так нам підісрати?
Може, Лін?
Він дружить з Абдуллою і Дідьє.
І ви один одного ненавидите.
Я недавно бачив їх разом.
Він казав щось тупе, мішок з лайном.
Треба цьому типу перерізати горлянку.
Лін.
Знаєш... Та пішов цей Лін нахрін.
Пішов Лін нахрін.
Пішли нахрін Лін, Хадер Хан, Рагім і пішла нахрін Жу.
Залишимо ці 200 тисяч собі. Наркоту, яку маємо, продамо дешевше...
Ні, ні.
...і звалимо з Бомбея, перш ніж хтось зрозуміє, що ми їх обдурили.
Слухай, якщо ти не в ділі, я сам,
але ти нічого не отримаєш. -От чорт. Чорт.
Чорт, чорт. -Нічого.
Глянь на мене.
Усе або нічого, Модена.
Давай, Модена. Ну? Хай усі йдуть нахрін.
Добре.
Добре, добре. -Добре? Сі?
Добре. Так. -Сі?
Добре.
Андьямо. Ну, ходімо.
Валід Ша очолює одну з інших компаній.
Компаній?
Тобто банд?
І чому він проти, щоб ти роздавав воду?
Він знає, що я хочу купити Саґар-Вада.
Він теж хоче її купити.
Лін.
Хоча б сядь.
Будь ласка.
Випий. -Ні, дякую.
Саґар-Вада займає велику ділянку,
де може бути найдорожча нерухомість у світі.
Валід Ша купив вірність міністра розвитку територій,
і вважає, що вона дістанеться йому.
Але в Саґар-Вада живуть тисячі людей,
а там, де є люди, є влада.
Міністр належить Валіду. Він не хоче, щоб я контролював голоси.
І що ти від них хочеш?
Щоб вони проголосували за знищення власних домівок?
Така унікальна іронія нашого міста:
коли бідняків виселяють з дому, їхні голоси нічого не важать,
а от коли вирішується, хто виселятиме, то ці голоси важать дуже багато.
Думаєш, я не розумію, що я в них відбираю?
А як ти можеш?
У мене самого відібрали дім, коли мені було 15.
Такий біль не минається.
Я давав гроші на твою клініку.
Жертвував ліки, воду.
Я хочу допомагати цим людям, як можу, поки їхні будинки ще стоять.
Але Саґар-Вада продадуть.
Яка чортівня. -Це Бомбей.
Чому ти одразу не сказав?
Бо тоді, можливо, ти не прийняв би воду.
А тепер у них війна.
Вони битимуться? -Хрін його знає.
Хадербай, я більше не посередник.
Хочеш від них чогось – проси сам.
Добре.
Привіт.
І тобі привіт.
Рада тебе бачити.
І я тебе.
Отож-бо й воно. Ніхто не знає, який він.
Може, тому що він завжди мовчить.
Він найменший з дев'яти дітей, ріс у злиднях,
ніхто ніколи не звертав на нього уваги. Так він і перебивався.
Та коли ми з ним лише вдвох, він інакший.
Він веселий.
І милий.
І хоче, щоб я була щаслива.
Але він такий слабкий.
Знаю, що не схоже, та я зробила, як ти казала:
взяла відповідальність за себе й за нього.
Так, довелося трахатися з цим Рагімом, ну то й що?
Бо зранку, коли Модена зайшов з грошима,
я вперше відчула...
мабуть, упевненість.
Напевно, я говорю, як божевільна.
Ну, якщо ти прийшла до мене по пораду, як жити, то ти таки божевільна.
Хоч би що ти вирішила робити...
тут для тебе завжди знайдеться місце.
Але думаю, краще тобі поїхати з Моденою, поки можна.
Беріть усе, що маєте, і їдьте з Бомбея.
КАФЕ «У РЕЙНАЛДО»
Уже пізно.
Можеш іти, якщо хочеш. У мене є Мішра.
Або...
я думала, що він є.
Ну, хоч роззувся.
І що такого ти мені покажеш, що змінить нашу ситуацію?
Кулемети, що відлякають цих ґунда?
Ти не слухаєш, не вчишся, але хочеш приймати всі рішення.
Ні. З цим я покінчив.
Саме тому ти тут.
Ассаламу алейкум.
Ва алейкуму ассалам.
Для мене честь, що ви прийшли, Касімбай.
Ми з вами знаємо, що все якраз навпаки.
У цьому, я так розумію, і був ваш задум.
Я попросив Хадера прийти, щоб він усе пояснив тобі сам.
Лін каже, ви розсудлива людина.
Попри те, що він думає, містер Лін дуже мало знає про мене.
Чи про вас. Чи, як на те пішло, про що завгодно.
Він знає, що вірність неможливо купити. Її треба заслужити.
Треба було, щоб мені про це нагадали.
Я прийшов обговорити шлях уперед.
А ваш шлях уперед дозволить мені лишитися у своєму домі?
Ні.
Кінець кінцем – ні.
Принаймні ви про це не брешете.
Прошу вас.
Зранку це мені приніс один чоловік.
Хотів, щоб я передав це вам.
Це несправжнє золото, але...
але цей перстень уже три покоління в його сім'ї.
У нього є історія.
І з таким легко не прощаються.
«Якби ви знали вартість цього персня Чи пів ціни тієї, що дала вам перстень,
Чи власну честь, що зберегти веліла перстень,
То ви б не розлучилися з цим перснем».
Я йому перстень, а він мені – загадку.
Слухайте, пробачте...
Дякую, Хадербай,
що вказали на мою неосвіченість. -Касіме, ні.
Я не хотів вас образити.
Це цитата з п'єси.
Ваш перстень видається мені схожою перевіркою.
Якщо я доб'юся права на вашу землю,
будівництва не починатимуть ще багато років.
І ці роки я хотів би допомагати вашій громаді.
Спершу на будмайданчику буде необхідна електроенергія,
справжня каналізація тощо.
Ви зможете цим користуватися, поки ми не почнемо рити котловани.
І я хотів би допомогти з пошуком роботи, легальної роботи.
Якщо ви відберете в нас домівки,
то мусите дозволити нам будуватися деінде.
У цьому наші думки сходяться.
Коли я сюди йшов, то побачив кілька столів.
Я побудую для вас школу, платитиму за вчителів, підручники.
А коли почнуть рити котловани?
Що з нами буде тоді?
Я допоможу вам знайти куди піти, іншалла.
Віддайте перстень.
Я поверну його тому чоловікові, щоб віддав доньці.
А вона – своїм дітям і всім тим, хто народиться після них.
Людина, що написала вашу п'єсу, мудра.
Я вважаю, що всі питання й більшість відповідей про життя
є у Шекспіра.
Скажіть, Касіме: яка ваша відповідь?
Тут триста тисяч.
Вистачить, щоб поїхати куди заманеться.
Хочу сцяти.
Їдемо сьогодні, поки Рагім нічого не підозрює.
Мені треба забрати Лізу.
Ліза, Ліза. Та хрін з Лізою.
Вона з нами не поїде.
Вона своє призначення виконала.
Я не дам жодного долара з цих грошей шльондрі.
Ти повинен вибрати, Модена. Гроші та я – або вона.
І повір мені, з цими грошима
дівки скрізь розсуватимуть перед нами ноги.
Ліза не така вже й особлива, Модена.
Щовечора знаходитимемо тобі когось на ніч
у кожному місті, де будемо.
Що думаєш, Модена?
Куди хочеш поїхати? В Італію? Іспанію? У Південну Америку...
Якщо хочете, щоб я благала, доведеться довго чекати.
Я втомилася благати.
Вибач, за те, що я сказала.
Дарма я робила припущення.
У цьому світі для мене нема місця.
Мене продала рідна мати.
Чоловіки користувалися мною.
Але Акаш мене кохає.
Думаєте, легко такому, як він, кохати таку, як я?
Якщо про нас хтось дізнається,
він втратить свою посаду, родину, все.
Якщо він не може кинути роботу або сім'ю...
Якщо вони справді важливіші за тебе,
тоді ваше кохання не рівне.
Чоловіки кохають не так, як ми.
Мало який чоловік не любить самого себе понад усе.
Суніто, ти шльондра з Каматіпури.
Він удає, що втече кудись разом з тобою, але цього не буде.
Він цього не зробить ні заради тебе, ні заради когось іще.
Коли він від тебе відвернеться, куди ти підеш?
Тоді ти зрозумієш, що без нього тобі жилося краще.
Що ви від нього хочете?
Лише щоб робив свою роботу.
Я не бажаю Акашу зла.
Клянуся.
Даю тобі слово: якщо ти йому подзвониш,
він не постраждає.
Тепер твоїм боргом володіє мадам Жу.
Скоро вона змусить тебе працювати.
Чи будеш ти тоді потрібна Пандею?
Подзвони. І якщо він приїде тебе забрати,
ми будемо знати, що він кохає тебе так, як ти кажеш.
Мабуть, ви ніколи в житті нікого не кохали.
Ідіть у пекло, срані бенчоди!
Хочете нашої води? Заберіть її з моїх мертвих рук!
Лінбаба!
Може, називати тебе Небезпечний Джонні?
«Життя Аруна». Візьми.
Ні, ні. Не треба. -Я наполягаю.
Я відчував, як крається серце, коли дивився, як усі радіють перемозі.
Хоч би що було далі, сьогоднішній день ніхто не міг у них відібрати.
Я лишився, бо був їм винний.
Але тепер найменше за все я хотів їх покинути.
Арре, Лінбаба!
Рогачку.
Ти невлучно стріляєш.
Бо влучив у мене.
Що зробив мій брат Лін, щоб таке заслужити?
Він убив мою маму.
Кажуть, що він цього не робив, та я знаю, що це правда.
Моя мама теж умерла. Цим ми схожі.
І що ви зробили?
Я присвятив себе чомусь новому.
Абдель Хадер Хан – генерал.
А генералу завжди потрібні воїни.
Хочу, щоб коли-небудь у мене був байк, як у вас.
Може, коли-небудь буде.
Але воїн повинен виконувати накази, навіть якщо вони йому не подобаються.
Просто кажіть, що робити. Я можу робити все.
Лін важливий для Хадербая.
Він теж воїн.
Ми будемо незадоволені, якщо з ним щось станеться.
Ми порозумілися? -Так.
Воїну потрібна зброя.
Тренуйся. Заради всіх нас.
Колись мене хтось спитав:
«Якби ти міг бути дуже щасливий,
але одразу знав, що все скінчиться сумом,
ти б обрав таке щастя чи уникав би його?».
У ту мить я зрозумів, як відповім.
Я обрав би щастя. Хоч би як боляче було.
Та мені все одно треба було тікати.
НА ОСНОВІ РОМАНУ «ШАНТАРАМ» Ґ. Д. РОБЕРТСА
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька