Заходь.
Зніми наручники.
Дякую.
Як справи, Дейле?
Сідай, сідай. Нічого не станеться.
Що ж, я зробив висновок...
що ти скоріше помреш, ніж скажеш мені те, що я хочу знати.
Так?
Як ті чортові ченці, що себе спалюють.
Умерти, щоб щось довести.
З вами, розумними хлопцями, є така проблема.
Ви забагато книжок читаєте.
Така моя думка.
Словом, я знаю, коли зупинитися.
Нічого я з тебе не виб'ю.
Заносьте!
Дякую.
Одну мені, іншу – моєму доброму другу.
Прекрасно. Бери.
Пий, Дейле.
За твою перемогу, друже.
Дякую.
Мене через тебе вб'ють.
Знаєш, з усіх мерзенних виродків, що тут сидять:
збоченців, гвалтівників, педофілів – стукачам приходиться найгірше.
Тут брехливих, говірких, зрадливих псів убивають.
Ти вмреш за свою таємницю, яку беріг до кінця.
Що це буде, розумнику?
Іронія?
Ні, друже.
Це буде вбивство.
Так, ніби ти сам це зробив.
Тобі хочеться зберегти честь?
Бо мені насрати на честь, Дейле.
Я цим займаюсь уже дуже давно. Вибір за тобою.
Кажи мені, хто вбив поліціянта Флоріса.
І я переведу тебе туди, де безпечно.
Або лишайся тут, ризикни.
У будь-якому разі ти тепер стукач.
Пий, поки ще холодне.
Стукач!
Стукач! Ти стукач.
ШАНТАРАМ
Пам'ятай про план. Не кажи нічого зайвого.
Я замовила нам чаю.
Дякую, що прийшла. Кавіто, це мій друг Прабу.
Це він привів мене в Саґар-Вада, коли мені не було де жити.
А ще я його бізнес-партнер.
По лікувальному бізнесу?
По туристичному.
Ми з Ліном дуже успішні. Він популярний серед ґора...
Прабу, це Кавіта, журналістка, про яку я тобі казав.
Я повинен вибачитися.
Стільки всього діялося...
Ні. Я погарячкував.
Не переживай.
Але я не розумію, чому ти проти статті, яка може допомогти твоїй роботі.
Я розумію. Ще недавно я й сам би так почувався.
Тому я й попросив Прабу прийти, щоб ти почула це від нього.
Кавіто, мем, ця ваша стаття про Лінбабу нас дуже непокоїть.
Нас?
Жителів Саґар-Вада.
Бо ми «не люди».
І що довше ми лишаємося «не людьми»,
і ніхто не помічає нас прямо в себе перед носом,
то довше ми можемо там жити.
Або я напишу статтю, і тоді ніхто не наважиться вас чіпати.
Кавіто, мем, скажіть: ви давно живете в Бомбеї?
Усе життя.
Тоді, думаю, ви занадто розумна, щоб так вважати.
Ні. Трохи пошумлять, а потім усі забудуть.
Після цього нас покарають бульдозерами чи поліцією...
Я розумію, розумію.
Місто бореться не з бідністю. А з бідняками.
Але тому я й хочу написати статтю, щоб це змінити.
А я кажу, що ми важко боролися за те, що маємо.
Саґар-Вада не хоче ніяких змін.
Прошу, Кавіто, мем.
Не треба статті про Лінбабу.
Я мушу жити за їхніми правилами, інакше яка з мене користь?
Добре.
Статті не буде.
Завжди є інші історії.
Але пообіцяй, що й далі лікуватимеш людей.
І якщо я можу допомогти з машиною швидкої – дай знати.
Дякуємо, Кавіто, мем. Це добра новина.
Усі дуже зрадіють.
Нема за що.
Дякую тобі, Кавіто.
Ти їй віриш?
Та ти що, Лінбаба.
Вона багата й усе життя живе в Бомбеї.
Їй нема діла до нетрів. Це було занадто просто.
Ага, і я так подумав.
Бляха.
Я його зняв.
Навіть у Раґу Рая не вийшло б краще.
Ну? Що він сказав про давно померлого Ліндсі Форда?
Я його не питала.
Що?
Потрібен час, щоб дізнатися, хто він насправді. Що приховує.
Якщо він зрозуміє, що я багато знаю, то втече, і статті не буде.
А так він нікуди не дінеться.
Давай.
Ого. Давай ще.
Коли буде готово?
Через кілька днів.
А за сто рупій буде завтра?
За сто рупій? Тільки завтра?
Добре.
У тебе вже давно нема документів. Нащо тобі паспорт тепер?
Бо не можна, щоб я потрапив у газету.
Я їду звідси.
Ти це знав.
Лінбаба, ти не можеш поїхати.
У Бомбеї постійно трапляються якісь історії, скандали.
Люди сердяться, обурюються, а потім забувають.
Так, знаю. Але не можу ризикувати.
Тоді попроси когось зі своїх друзів.
Дідьє або Карлу. Або дай їй хабаря, щоб не публікувала статтю.
А якщо вона з ними вчинить так, як і з нами?
Тоді попроси Абдуллу вбити її!
Нащо друзі-ґунда, якщо вони для тебе не вбивають?
Їм це подобається, тобі це потрібно. Це дружба.
Ти серйозно?
Лише наполовину... Ні, не... не серйозно.
Вибач. Вибач.
Дуже погано таке казати.
Я за тобою сумуватиму, Лінбаба.
Лишіть собі.
Дякую!
Де ти була?
Гуляла.
Я переживав.
Ти завжди переживаєш. Я повернулася.
Правда, приємно пахне?
Сідай.
Я й не знала, які бувають ранки.
Крім тих, коли я йшла з якогось готелю о 04:00,
настільки під кайфом, що не могла стояти.
Тепер усе виглядає інакшим, навіть світло.
Не знаю. Світ виглядає якимось інакшим.
Скоро в нас буде достатньо, щоб кудись поїхати.
Лише ми з тобою.
І куди поїдемо?
Куди захочеш. -Ні, ти вирішуй.
Прямо зараз.
Хочу, щоб ти показав мені Іспанію.
Звідки ти родом.
Побачити вісьмох твоїх братів і сестер.
Їсти ті страви, відвідати Мадрид.
Лізо, тобі дуже сподобається. -Так?
І ти їм сподобаєшся.
І, можливо, я навіть поверну гроші, які вкрав, коли поїхав звідти.
Тоді вони будуть раді мене бачити.
Звідки в Мауріціо раптом так багато героїну?
Не кажи йому, що це я сказав.
Мадам Жу.
Ти жартуєш.
Себастьяне, вона небезпечна. Божевільна.
Якби ти знав, що я там бачила й чула...
Ви повинні зупинитися. -Гей.
Гей, гей, Лізо, все нормально.
Ніхто не знає.
Вона й Мауріціо – це його проблема, його справа.
Лізо, глянь на мене. Лізо.
Усе це тебе не зачепить, клянуся.
Ще кілька партій –
і в нас буде достатньо грошей, ми вийдемо, кінець.
Обіцяю тобі.
Я беру. Меблі лишіть.
Їх я теж орендую.
Привіт, Ґаураве. Люблю пограти в «тін патті».
Що ти хочеш? Мій виграш?
Мене цікавить розклад міністра Пандея.
Що?
Гарна сім'я, Ґаураве.
Жаль буде, якщо з ними щось станеться.
Гей, Прабу!
Добридень, тьотю.
Через тебе Парваті весь час проводить у клініці.
Тьотю, я не просив її допомагати Лінбабі.
Тоді послухай.
Якщо хочеш одружитися з Парваті з нашого благословення...
скажи Ліну, хай відправить Парваті назад до нас.
Тьотю.
Вона тобі припала до серця...
чи ні?
Якби ж ви тільки бачили, як вона працює з хворими,
скільки це приносить їй радості.
Ні, тьотю, не просіть мене це робити.
Я не можу.
Можемо це зробити й без їхнього благословення.
Якщо правда, що я тобі припала до серця.
До серця, очей, вух і багатьох інших частин тіла.
Я не хотів...
КАФЕ «У РЕЙНАЛДО»
Хочу десять кілограмів. -Десять?
Раз на місяць. Чи це проблема?
Коли ми познайомились, я поговорив з Моденою.
Сказав йому: «Отака людина могла б правити Нігерією».
Мій постачальник з радістю надасть товар.
Як завжди: половину наперед. Десять кілограмів – це...
Двісті тисяч. -...двісті тисяч доларів.
І ще двісті, як забиратимеш товар.
Домовилися. -Добре.
Добре. Твоє здоров'я.
Лишити тебе самого?
Ні.
Вечір тільки почався.
А ти що, ма шер?
На тебе, як завжди, всі дивляться.
Можливо, простий, приземлений трах без зобов'язань піде тобі на користь.
Капо, йди сюди! Пляшку шампанського.
Тримай. На, на.
Шампанського нам, швидко.
Диви, як розкидається грошима.
Звідки вони в Мауріціо?
Наш друг Мауріціо знайшов новий вихід на афганський героїн
і веде активну торгівлю.
А ти як знаєш?
Він мені тихенько сказав, щоб я відправляв до нього клієнтів.
Але, здається, передусім хотів повідомити, що він тепер велике цабе.
Тільки продаж «коричневого цукру» на території Хадербая –
це ризик, на який я не готовий іти.
Я на хвилину.
Ти.
Карло, белла, сідай до нас. Хочеш шампанського?
Я хотіла поговорити з Лізою. Маєш хвилинку?
Авжеж. Я ще й хотіла ввімкнути нормальну музику.
Постав для мене «Стоунз».
Ця Ліза.
Хто вона така? Шльондра чи ні?
Ні, вона не...
Рагіме, вона буде ким ти захочеш.
Ясно.
Хочу додати одну умову до нашої угоди.
Десять кілограмів на місяць, чотириста штук. Без проблем.
Але я проведу з нею ніч.
Можна сісти?
Ми на етапі вистежування.
І хто на кого полює? -Час покаже.
А поки що зберігаємо суворий вигляд. Ніяких усмішок.
Найкраще схрестити руки.
Трохи ревнощів не завадить,
але я не хочу, щоб він думав, ніби в мене хтось є.
А ти й справді маєш серйозний вигляд, друже.
Я знаю, що продає Мауріціо.
А Хадер знає?
Якби знав, тієї угоди б не було.
Ти йому скажеш? -Я б не стала такого робити.
Але він дізнається, Лізо.
Мауріціо дуже хоче бути значною людиною.
І не хоче тримати все в таємниці.
А ти хочеш.
А хтось, крім мене, знає, що ти працюєш на Хадера?
Лізо, це погроза?
Просто питання.
Я впевнена, що Дідьє сам здогадався.
Він ніколи не зізнається.
Пам'ятаю, як ти зустріла Хадера.
Тоді все й почало мінятися.
Ти їм не сказала?
Ні.
Я мовчатиму, якщо й ти мовчатимеш.
Нема таємниці, якщо її збереження нікому не шкодить.
Це ти мені колись сказала.
Ці таємниці можуть обом нам коштувати життя.
Обіцяй, що будеш обережна.
А як щось знадобиться – звертайся.
Хоч я й пішла, це не значить, що я тебе більше не люблю.
Я знаю, що ти мені цього не скажеш. Дякую, що я тобі й досі небайдужа.
Люблю тебе.
Зможеш дістати?
Ми ж про це з тобою вже говорили.
Хороший паспорт обійдеться тобі в тисячу доларів.
Приходь завтра о першій з грошима й нормальними фотографіями.
Ціну ще можна обговорити?
Ціна – це ціна. -Та перестань.
Це ж Бомбей. Торгуватися можна завжди.
Тільки не про папери. -Дідьє, не торгуватися грубо.
А я все думала: коли ж ти прийдеш?
Спершу спав на моєму дивані. Тепер зайняв моє місце.
Купи мені випити, і я, можливо, знайду в собі сили тебе простити.
Не знаю, як там зобов'язання, але він точно приземлений.
Слухай, зараз мені незручно.
Ми зайняті.
Тоді, мабуть, не заважатиму вам.
Більш нефранцузької поведінки годі й шукати.
Карло.
Карло, та зажди.
Та чорт забирай. Почекай.
Послухай, я зайнятий.
Та ну, ти ж королева розмежування пріоритетів.
Ти зміг перетворити вибачення на образу.
Я вражена.
Ти на мене сердитий. Я розумію. -Я на тебе не сердитий.
Завтра мені треба бути в місті.
Ми можемо зустрітися? Десь о 14:00?
Я хочу тобі щось сказати.
Будь ласка.
Хочеш, щоб я благав?
Я стану на коліна.
Ну все, перестань. -Будь ласка. Будь ласка.
Лін, досить. Досить. Добре.
Добре.
Приходь завтра до мене.
Я щось приготую.
Добре. Завтра в нас побачення.
Кажу одразу. Не побачення.
Але побачимося о 14:00.
А звучить, ніби побачення.
Ні!
Стій! Уб'ю!
Ні.
Рятуйте! Прошу!
Тебе застали з коханцем іншого чоловіка.
Ганебна й небезпечна ситуація. -Зізнавайся у серйозному злочині.
Якому злочині?
У гомосексуальності. -Ні.
Це великий злочин.
Може, ти не знав, от і опинився тут.
Може, зробити так, щоб ти не страждав від свого незнання?
Ні. Ні, ні.
Ні!
Ти винний нам багато грошей.
Я був у боргу перед Прабу: він дав мені дім
і другий шанс.
Він був тут моїм єдиним справжнім другом.
Коли в той день я на нього дивився, плануючи від'їзд із Саґар-Вада,
я зрозумів, що люблю його.
Хтозна, які страшні речі тепер стануться:
я ж насолоджуюся подарунком від гангстера, Лінбаба.
Страшно уявити. Краще більше на ньому не їздь.
Ні, я неправий. Мені не дуже й подобається.
Маю одну чудову ідею.
Он як. -Серйозну ідею.
Увечері я візьму цей байк... -Ага.
...для однієї секретної справи.
Думаю, тобі треба ще трохи повчитися.
Тобі ж, мабуть, хоч трошки цікаво? Ні?
Кажи що хочеш, я не розповім тобі свій секрет.
Мабуть, доведеться з цим змиритися.
Сідай. Треба їхати.
Я поведу, щоб повчитися.
Я б хотів доїхати живим.
Тобі ж потрібна моя допомога?
А мені треба вчитися.
Сідай.
Та хоч я його й любив, іноді він бував просто нестерпний.
Арре! Лін! Та що за хрінь?
КАФЕ «ІРАНСЬКА ЗІРКА»
МЕНЮ
Непогано заробив сьогодні, бос?
Але недостатньо.
Доведеться продати байк.
Що ти таке кажеш?
Ні, друже, ти придумав жахливий план.
Ні-ні-ні. Я не продаватиму. Я відмовляюся.
Сім.
Га?
Сім.
Ти здурів?
Ти ненормальний? Ти що собі думаєш?
Цей ідіот каже, що не більше семи.
Такі ідіоти, як він, ходять на похорони тільки поїсти.
І як тобі не соромно? Мінімум дев'ять. Остання пропозиція.
Не розраховуй, що я повернуся. Я всім розповім, який ти безсовісний!
Не продався.
Що ти робиш?
Це питання принципу, Лінбаба.
Я не погоджуся на таку ціну. Я плакатиму від сорому.
Мені просто потрібні гроші.
Сім?
Ага, ну давай, смійся. Радій, що надурив білого.
Нащо ти намагаєшся мене осоромити?
Ясно, дякую.
Дякую. Намасте.
День добрий.
Як життя, Вікраме? -Арре, прекрасно.
Бачив тих людей?
Менеджери.
Шаші Капур шукає собі дублера-каскадера.
Тільки нікому не кажи.
Не бійся.
Його дублера звільняють. Він зламав руку під час падіння набік.
Не всім же бути гігантами.
Лін, тут Дідьє.
Вибач.
Дідьє, що таке?
Мене заарештували.
За що?
За власну дурість.
Якщо тобі й досі потрібні документи, допоможи мені.
Дідьє, я не дуже хочу мати справу з копами.
Прошу, скажи, що прийдеш.
Тебе били?
Так.
І, здається, не планують зупинятися.
Лін, у мене неприємності. Мені потрібна допомога.
Виродки.
Дідьє заарештували.
Копи його відпустять, якщо дати їм грошей.
От же ж паскуди.
Ненажерливі бенчоди.
Я їм запхаю кулаки в горлянки.
Місцеві копи не такі, як у кіно. Їх цікавить лише бакшиш.
Ти з ними вже мав справу? Знаєш, що треба робити?
Багато разів. З цими козлами треба поводитися жорстко.
Може, навчиш мене, що робити?
Ні слова більше, друже.
Карла мене вб'є.
Це місце для Дідьє нетипове.
«Головне те, як ти їдеш по стежці».
Твоя правда.
Заспокойся, герою.
Добре. Вибач.
Він сказав, що гроші тут, угорі.
Охрініти.
Скільки брати?
Я витягну його максимум за три тисячі. Або хай саджають мене замість нього.
Я візьму п'ять.
Ходімо.
Нарешті. Відчинено.
А ти чого тут? -Маю новини.
Як смачно. Я й забув.
Ти чекала когось іншого?
Мабуть, уже не дочекаюся.
Хтось не прийшов на побачення з тобою? Сміливо. Або тупо.
То які новини?
Ще більше книжок.
Де ти знаходиш час їх усі читати?
Наш друг Пандей закоханий.
Широкі усмішки, круглі очі, плани на майбутнє, усе одразу.
Її звати Суніта, і вона не його дружина.
Можна?
Вони поселилися в пансіоні в Хандалі під вигаданими іменами.
Добре. І досі тут.
Я за нею сумував. Завжди вважав, що вона приносить удачу.
Ти зберегла всі мої речі?
Ти так по них і не повернувся.
Ти сподівалася, що коли-небудь я повернусь, і все буде, як було?
Щоб я знов переживала, де ти,
чи ти живий, чи мертвий, чи копи виб'ють двері моєї квартири?
Ні.
Я почуваюся безпечніше, коли ти мій брат, а не коханець.
Для мене честь називати тебе сестрою.
А що з моїм іншим братом, Ліном?
Він мені не брат і не коханець.
Ти йому дуже подобаєшся. Він мені казав.
Ну, Лін забагато говорить.
Та я й не впевнена, що це правда.
Це Ліна ти не дочекалася?
Хіба ми не повинні відчепитися від Ліна?
Що ж цікавого в тому, щоб робити те, що нам кажуть?
А що з Лізою?
Я тобі щось скажу, але тобі не можна казати цього Хадеру.
Я обіцяла Лізі, що не скажу йому.
Але я за неї боюся.
Мауріціо Белькане продає героїн.
Багато.
На нього мені начхати, але я не хочу, щоб з Лізою щось сталося.
Мауріціо – довбаний ідіот. А вона цього не бачить.
Я з цим розберуся.
Хадеру знати не обов'язково. -Дякую.
Героїн, корупція в органах влади, шантаж.
Колись у твоєму житті не було місця для таких злочинців, як я.
А тепер ти он яка.
Не можна, щоб це пропадало.
Дуже смачно.
Прямо як Клінт, коли він заїжджав у «Волоцюзі з Високих рівнин».
Умерти можна.
Говорити буду я. -Ага, без питань.
Слухай, друже, а мені взагалі треба туди йти?
Думаю, треба. Вони не люблять проблем з ґора
через усі ці консульства й посольства.
З тобою їм буде важче мене ігнорувати.
Лін, усе нормально?
Так-так. Ходімо.
Ми щодо Дідьє Леві. -Думаєте, він тут?
Та перестань. Не марнуй мого часу.
Ти знаєш мою сім'ю?
Вибачте, не знаю.
Знаєш. Просто ти цього ще не знаєш.
Знаєш мого дядька, Рогіта Ханну?
Це він продав усі телефони в Бомбеї.
Їх встановили його люди.
Оцей телефон його.
Усі дзвінки до вас у поліцію – його.
Так-так.
Хто ж його не знає?
Сім'я Ханна далеко зайшла.
Дядько Рогіт у Європі, відкриває нові телефонні клуби.
У Європі, б****.
Словом, Ханни мають таку владу,
що можуть з миші зробити людину, а з людини мишу, якщо розумієш.
Авжеж, авжеж.
Мені жаль, що через мене ви витрачаєте свій час і увагу
на цю маленьку справу.
Для такої багатої людини, як ви, проблеми не буде.
Чотири тисячі доларів, або гомік лишається тут.
Він же ваш друг?
Чи, можливо, не лише друг.
Ви винні в таких самих злочинах?
Що ви таке кажете?
Сер, тут гомосексуальність – серйозний злочин.
Вашого друга заарештували голого на вулиці, з коханцем іншого чоловіка.
А їх ви теж заарештували?
Лін, я розберуся.
Чотири тисячі? Ти здурів?
За чотири тисячі я звідси викуплю 20 людей.
Ніхріна, друже. Його ціна – дві.
Дві – лише за його злочин.
Він іноземець. Ще тисяча.
І ще тисяча за ваш модний капелюх і друга-ґору.
Якщо ви не заплатите,
ми візьмемо два кінці дорогоцінного телефонного дроту вашого дядька
і покладемо їх на геніталії цього гоміка.
Де він?
Ми хочемо його побачити. -Так-так.
Ти нам його навіть не показав.
Мабуть, ви його тут уже покришили.
Мабуть, він уже виглядає так, ніби його собаки погризли.
У горлі в мене стояв густий, гіркий клубок.
Я все ніяк не міг його проковтнути й тут згадав:
то була гидка тюремна суміш страху й ненависті.
Що це за хрінь?
Треба з цим кінчати й забиратися звідси.
Вибач, що я спізнився.
Ні-ні, це я рано прийшла.
Фільм тобі сподобається. Особливо бійка наприкінці.
У мене є сюрприз.
Справді?
Ми йдемо нагору!
Вони дуже дорогі.
Вони якраз для тебе.
Бачите?
Штраф у чотири тисячі доларів – небагато з огляду на інші варіанти.
Я дуже не хотів, щоб ваш друг
потрапив до тієї наволочі на Артур-роуд.
Так, ви справжній герой.
Арре.
Заходьте! Усі. Ідіть сюди.
Скажи ще щось.
Мені дуже подобається Бомбей.
Дуже добре!
Ґора говорить маратхі!
Продовжуй.
Я родом з Нової Зеландії. Тепер живу в Колабі.
Ти!
Що цей виродок тут робить? -У чому проблема?
Цей ґора вдарив мене по яйцях.
Ти отримав гроші. Нам треба йти.
Він нікуди не піде.
Щось з ним станеться – все скасовується.
Не скасовується.
Можеш забирати свого друга і йти. Це нова справа.
Я цьому негіднику намну боки.
Тебе заарештовано, зрозумів?
Ти в мене... -Ти слухатимешся наказів.
Чи ти хочеш до кінця життя ходити в нічні патрулі?
Який зиск з того, що ти його поб'єш?
Стули пельку й, може, трохи заробиш.
Нема ніякої вигоди бити ґора. Самі лише проблеми.
Чотири за вашого друга й ще дві, щоб ти не сів.
Тепер уже шість тисяч.
Рівно п'ять.
Вікраме, облиш.
Гей. Гей, гей.
Це все, що я маю.
Тут має бути рівно дві тисячі.
Можеш узяти.
Скоро знов зустрінемося, чутія.
От тоді. Тоді я візьму тебе за яйця.
Хочеш ще щось?
Води?
Тобі зручно?
Усе ідеально.
Так, Баччан, сер!
Хай цей негідник знає!
Дякую. Дякую. -Обережно.
Дякую вам.
У вас, мабуть, є справи. Не хочу більше вас затримувати.
Я тебе не кину в такому стані.
Покажи ноги.
Можеш іти. Я сам упораюся.
Що такого важливого?
Крім того, що я побуду з тобою?
Що може бути важливіше? -Так-так. Я вражена. То що?
Я дзвонив дядькові, він працює в ЦБР.
Спитав його, чи можемо ми отримати доступ до бази Інтерполу
з утікачами з інших країн.
І не сказав мені? Це ж моя стаття.
Я не хотів казати на випадок, якщо нічого не дізнаюся.
Надіявся, що буду героєм.
А тепер ти сердишся.
Я не серджуся. Це фантастично, просто...
Кавіто, я мусив таке пообіцяти...
Добре, дякую тобі.
Але я сьогодні з тобою не спатиму.
Прекрасно. Дякую.
Постав пляшку отут. Дякую. -Ми щось святкуємо?
Можливо. Але це залежить від тебе.
Хочу попросити тебе про послугу.
Ми обидва хочемо попросити.
Вирішувати тобі, але це дуже допоможе скріпити нашу з Рагімом угоду.
Ми ж усі повинні робити внесок.
Хочеш, щоб я йому дала.
Це він хоче, щоб ти дала.
Він очей не може від тебе відвести. Ти й сама знаєш.
Ти можеш відмовитися, якщо хочеш.
Я можу відмовитися?
Коли я таким займалася, мені платили. Що я отримаю, якщо погоджуся?
Ми про тебе потурбуємося, як завжди.
Назви цифру.
Тисяча.
Десять.
Добре. Десять.
Відсотків.
Ти крута.
Добре.
Баччан, сааб!
Ой, Баччан, сааб!
Арре, Баччан, сааб! Так!
Давай, Парваті, танцюй зі мною!
Парваті.
Парваті!
Парваті.
Покличте лікаря!
Я знав той шокований погляд.
Ніхто й ніколи не бив мене
так жорстоко, як чоловіки у формі, яким платили за захист закону.
Я знав, що людину ламав не біль від їхньої жорстокості,
а безпомічність, глибинне відчуття самотності.
Я був рішуче настроєний ніколи не вертатися.
Але тепер моя втеча мусила зачекати.
І я не знав, скільки в мене лишилося часу.
Мені так соромно.
Що сталося, чорт забирай?
Молодий Ален вирішив не казати, що в нього є коханець-індієць,
а той повернувся додому, коли в нас усе було в самому розпалі.
Я дізнався, як швидко можу бігати.
І вуаля – ти в моїх ногах, немов Магдалина.
Тобі добряче дісталося від тих нелюдів.
Вони зневажають таких, як я.
Чому ж арештували лише тебе?
Він з Махараштри. А я – ні.
Багатий, чи має зв'язки, чи й те, й те. Думаю, добре заплатив, щоб мене побили.
А потім ти добре заплатив, щоб перестали.
Хай ідуть нахрін.
Тепер ти тут.
То була твоя перевірка «Борсаліно».
Тебе протягли через обручку – і ти вижив.
Ні. Мабуть, я був би мертвий, якби не був тобі для чогось потрібний.
Та пішов ти.
Я прийшов би в усякому разі, Дідьє.
Можливо, й справді прийшов би.
Якби ми були на місцях одне одного, я б не прийшов.
Мені здається, в глибині душі ти дуже погана людина.
Лише зла людина може отримувати таку вигоду від хороших вчинків.
Ти мій друг.
Навіть якщо друзі тобі не потрібні.
І цей друг тобі винний. Я почну з твого паспорта.
Ну, з цим є невелика проблема.
Я назбирав грошей,
але копи забрали їх у мене разом з твоїми.
Я заплачу. Це найменше, що я можу зробити.
Фотографії в тебе є?
Я так розумію, паспорт тобі потрібен, бо ти їдеш з Бомбея?
Чи може друг поцікавитися, чому така раптова необхідність?
Кавіта рознюхує інформацію, щоб написати про мене статтю.
Я сам винний: забагато базікав «У Рейналдо».
Кавіта мені подобається.
Але так, їй безперечно не терпиться заявити про себе.
Буде готово через два дні.
Даю слово.
Дякую. -Це я тобі дякую.
Щиро.
Я за тобою сумуватиму, Лін.
І я за тобою.
За дружбу.
Майже вдома.
Ще кілька хвилин.
Тітонько!
Прошу, пробачте!
Це все я винний. Не виніть Парваті.
Де лікар-ґора?
Лін? Я не знаю...
Коли він нам потрібен, де він?
Іди шукай його!
Багато людей захворіло, а ніхто не знає, де він.
Де доктор Лін? Уся сім'я хвора!
І в мене!
Ми думали, доктор Лін з тобою!
Де доктор Лін? Він дуже потрібен. Прабу!
НА ОСНОВІ РОМАНУ «ШАНТАРАМ» Ґ. Д. РОБЕРТСА
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька