Øynene spiller meg et puss. Er det et spøkelse?
Nei, det er goraen som finner alt han trenger i slummen.
Hei!
Vær hilset, helt.
Hei!
Drinker! Vi trenger drinker.
Hei, Lin. Står til? -Hvordan går det?
Sett deg.
Hei.
Hei selv.
Hva synes du?
Kvaliteten var god. Vi kan gjøre mer forretninger, tror jeg.
Kan dere klare større mengder?
Vi klarer så mye du vil ha.
Jeg visste at jeg kunne stole på deg, Lisa. Min lykkeamulett.
Gora- horer har ikke adgang her oppe.
Hun driver ikke med sånt lenger.
Og ikke kall henne hore. Du skylder henne en unnskyldning.
Min feil.
Ikke bry deg om det. Det er greit.
Takk.
Salute.
Vet du om Borsalino-testen? -Nei.
Borsalinoen er et plagg av beste kvalitet. Av mange ment å være
det mest fremragende hodeplagget for herrer, som noensinne er laget.
Nemlig. -Så det er bare en hatt.
Testen av en ekte Borsalinohatt
er å rulle den sammen til en sylinder og trykke den gjennom en giftering.
Hvis den kommer fra det uten rynker
og springer tilbake til sin opprinnelige form, er det en ekte...
Borsalino. -Borsalino.
Bombay og slummen din har rullet deg til en sylinder,
og nå drar de deg inn i gifteringen
for å se om du er ekte saker eller ikke.
Er du ekte saker?
Hva tror du? -Jeg tror Didier er full.
Ok. -Hei, Lin.
Lisa, fytti rakkern. Du ser så bra ut.
Takk... -Er du...
Jeg har det bra. -Jaså?
Bedre enn bra.
Jeg ville bare hilse på og takke for den første dagen
og for at du fikk meg ut av Palace.
Jeg vet ikke hva jeg skulle gjort uten deg.
Det betydde så mye for meg, og jeg vil aldri glemme det, så jeg...
Ok.
En virkelig folkehelt.
En ekte Borsalino. -Slapp av.
Jeg må gå. -Hva? Kom og sett dere her.
Ok.
Så du er her fortsatt.
Ser sånn ut.
Fant du noen andre å klandre for problemene dine?
Eller forbarmet du deg over ham? -Jeg tror ikke det angår deg.
Lin har funnet et nytt liv i Sagar Wada-slummen.
Det har jeg hørt om. -Du...
Det forklarer lukten.
For å føle seg som en stor mann er det vel best å bo blant dverger.
Du trenger ikke å anta. Jeg tror du vet det.
For hver dag våkner du og ser deg i speilet,
og du blir vettskremt over noe bitte lite som stirrer tilbake.
Noe som ingen trenger. Og du har rett.
Sammenlignet med deg er de jeg bor sammen med King-jævla-Kong.
Du skulle ha dratt da du hadde sjansen.
For en jævla pikk.
Pass deg. Han glemmer ikke det du gjorde nå.
Jeg håper ikke det.
Drikkevarer!
Kan ikke slutte med alt samtidig.
Vi må få tak i en platespiller. Da kan vi danse.
Hørte du på plater med Lin etter at han reddet deg?
Hva mer gjorde dere?
Hva er dette? Er du sjalu?
På hvem? Meg og Lin?
Jeg er sjalu på deg og alle.
Lin har bare øyne for Karla. Tro meg.
Jeg likte at du forsvarte meg i kveld. "Hun driver ikke med sånt lenger."
Da du sa det, skjønte jeg for første gang at det er sant.
Ta meg med til sengs.
Du kan ikke klandre dem. Hele systemet later som de ikke fins.
Selv legene på offentlige sykehus vil ha bestikkelser.
Det er for jævlig.
Disse stakkars folkene bare drar hjem og dør
hvis jeg ikke gjør noe.
Jeg bruker medisin-svartebørsen. Nå ser skuret mitt ut som et apotek.
Jeg tuller ikke.
Om en uke har jeg min egen ambulanse.
Sagar Wada ambulansetjeneste.
Ansiktet ditt er selve bildet
på idealistisk forargelse, så perfekt
at jeg vil lime det inn i hukommelsen.
Sånt er så sjeldent her at det burde bli bevart.
Vi trodde du hadde dratt rett til Varanasi for å røyke charas.
Men her er du, redder liv og driter i bukta.
Det er bare det jeg gjør. -Det er en utrolig historie.
Har du hørt om noe sånt?
Det har jeg ikke.
Det er fantastisk, det du gjør.
Nei, jeg var bare der.
Full på whisky og visjoner om min egen forsoning,
hadde jeg glemt hva jeg egentlig var. En rømling som måtte forbli usynlig.
Linbaba! -Linbaba!
Dr. Lin!
God morgen!
Kom ut, Linbaba!
God morgen!
Kom ut, Linbaba!
Ok! Jeg kommer.
Linbaba, du er endelig våken.
Veldig bra. I dag er det rasjonsdag.
Linbaba, ta, ta.
Du snakker...
Som borgere har vi bastiwale fortsatt noen rettigheter.
Rett til å stemme, rett til rasjoner, og selvsagt rett til å betale skatt.
Men du er en ekte ikke-person, så du får vel ingenting av det?
Men vi vil ikke ha veldedighet. Du er en av oss nå.
Så når vi får rasjonene våre, får legen vår det samme.
Takk. Takk.
Arre, gi mer.
Nei, nei. -Du kan ta det, na?
Du kan ta alt du vil ha.
Takk. -Poteter, ris.
Vi sender deg en kopp te.
Lin er en utenforstående. Han redder liv. Det kan bli en god story.
Du bør presentere den for redaktøren.
Hva er overskriften? "Gora- turist kommer med plastre"?
Overskriften er: "Hold kjeft, Nishant, og ta det alvorlig.
Ellers går jeg til andre med storyen." -Nærtakende.
Han arbeider gratis og får ingen hjelp fra det medisinske miljøet.
Han gjør skam på et system som fortjener det.
Presenterer du slumlegen som feature?
Ja. Noe som får oppmerksomhet og fører til endringer.
Jeg er lei av å smile og flørte for å få intetsigende intervjuer med filmstjerner.
De er gode for forretningene. -Det er ikke journalistikk.
Ikke det jeg vil gjøre. -Så ambisiøs.
Er det et problem?
Har jeg ideer over min posisjon, Nishant?
Burde jeg heller være opptatt med å få barn?
Ja.
Hva? Skulle jeg fått b...
Ja, redaktøren min vil like det. Jeg skal snakke med ham.
Men det blir en frilansjobb.
Bare så det er klart, jeg tilbyr deg ikke jobb i avisen.
Jeg ville ikke vært sjefen din.
Og etter dine regler, kan vi fortsatt spise middag sammen.
Og hva om jeg sier nei?
Da går jeg fortsatt til ham med storyen,
men jeg mener at å ha noe til felles, som et yrke,
bør være et insentiv for å date, ikke noe avskrekkende.
Greit. Middag.
En kveld det passer meg.
Passer det i morgen kveld?
Skal det være en drink?
Unnskyld meg.
Minister Pandey.
Gratulerer.
Takk, madam.
La meg presentere meg. Abdel Khader Khan.
Gleder meg. Selvsagt.
Minister Pandey, din forgjenger var et stort tap for meg.
En tragedie.
Jeg hadde støttet hans politiske karriere i mange år,
for jeg stolte på hans ønske om å gjøre det rette for folket i Colaba.
Å handle i flertallets interesser, ikke mindretallets.
Selvsagt. Vi tjener etter folkets vilje.
Og folkets vilje kan forandre seg raskt.
Farene ved å være politiker.
Du har ikke mer makt enn det folket gir deg.
Og det de gir deg, kan de ta fra deg.
Ja. Sats på slummen.
Takk for at du kom.
Jeg ville gjerne møte deg ansikt til ansikt.
Til neste gang.
Han er kjøpt og betalt. Jeg gikk ut fra at Miss Karla hadde overbrakt beskjeden.
Det gjorde hun. Men jeg ville gi ministeren en annen beskjed.
Så du truet ham med hva? Stemmene fra Sagar Wada?
Tror du at du kan vinne folkets vilje med din tamme lege?
Jeg ventet mer av deg, Khaderbhai. -Dette er India, der dharma er konge.
Og både du og jeg vet
at folket i Sagar Wada vil få bestemme over sin egen skjebne.
Å stemme betyr ingenting hvis jeg eier personene i tellekorpset.
En venn spør etter deg.
Ingen vet hvorfor.
Jeg liker det ikke.
Det stemmer, bror.
Rett fra fabrikken. Ikke mer nedarvet dritt.
Hva er det du snakker om?
Hun er til deg.
Han kjøpte den til dr. Lin!
Han er Khaders mann.
Jeg kan ikke ta imot.
En torpedo.
Er vi ikke brødre? Har vi ikke reddet hverandres liv?
Kan du ikke kjøre?
Jeg kan kjøre.
Jeg begynner å tro at det er fordi du er redd.
Det kan selv et barn se. Hva tror du, gutt? Er han redd?
Ja.
Du må ta imot sykkelen.
Jeg har bedre ting å gjøre enn å være medisinbudet ditt.
Å ta imot er din gave til meg.
Hva synes du, Ravi?
Prøvetur?
Vil du bli med, Ravi?
Du har ikke sagt ett ord siden vi dro.
Hvorfor vil du at Walid skal tro at Lin Ford er en del av planen din?
Når du stjeler fra en manns lomme, må du ha en distraksjon.
Var det planen med ham hele tiden?
Hvem er jeg til å kunne manipulere skjebne og konsekvenser så grundig? Gud?
Nei. Lin har egne grunner til å være i Sagar Wada.
Avtalen vår handler bare om medisin.
Lin ville ikke vært der om det ikke var for det jeg fikk ham til å gjøre.
Zhou sendte en drapsmann til Sagar Wada etter ham, og de startet brannen.
Noen døde. Lin klandrer seg selv for det.
Har han fortalt deg alt dette?
Ingen flyktig samtale med en mann du ikke bryr deg om.
Hva annet snakket dere om?
Ikke noe viktig.
Du ville se om Lin ville fortelle mer om tiden med meg enn jeg gjorde.
Gjorde han det? -Nei.
Vil du at vi skal fortelle ham sannheten om hvordan vi er forbundet?
Det er for sent. Jeg vil bare ikke at flere skal bli skadet.
Jeg går gjerne med på
at ingen av oss skal forstyrre Lins vei videre, hvis du gjør det.
Hva så om han velger å bli i Sagar Wada?
Ellers holder vi begge oss borte.
Jeg tror ikke den fyren liker deg særlig godt.
Eller så liker han deg for godt. -Ja, han er en pikk.
Og denne gutten, Ravi. Han liker sikkert ikke deg heller.
Er det derfor du driver legevirksomhet i slummen? Så folk skal like deg?
Det skal lite til for å glede folk der.
Hva vil glede deg, Lin?
Det er en lang liste.
Hvis jeg kunne finne ut av Karla, ville det vært noe.
Karla?
Hun som kom bort til oss i klubben den kvelden.
Hva er historien med henne?
Ikke godt å si.
Den dama er et mysterium i en gåte pakket inn i et enigma.
Hun skyver meg bort, så trekker hun meg nærmere.
Ignorerer meg, så sier hun: "Hold kontakten."
Hva skal jeg gjøre med det?
Jeg foreslår at du holder kontakten.
Bare så enkelt? -Rett og slett.
Fint.
Hvordan gikk det med kjønnssykdommen på klinikken? Er du frisk igjen?
Antibiotika er fine greier.
Jeg synes det er rart at noen kan mislike deg.
Slapp av.
De kan ikke gjøre noe her inne. Det er derfor de er så modige.
Det er Rafiq, ikke sant?
Angående det den dagen, jeg skjønner at du kan være sur for det,
at du kanskje vil hevne deg eller noe.
Men jeg er Sveits.
Jeg er bare en fyr som ikke kunne la to andre drepe hverandre midt på lyse dagen.
Det var alt. Ikke noe fiendskap, hva?
Jeg reddet livet ditt. Hadde ikke jeg vært der, ville ikke du vært her.
Nei, han ville ikke det.
Du bør dra fra Bombay før det skjer noe fælt.
Ja, det hører jeg stadig.
Jeg mener det. Jeg vil ikke ha trøbbel med deg.
For sent. Du valgte side, doktormann.
Feil side.
Greit.
Vi drar.
Jeg vil ikke dra. -Få opp farta hvis du ikke vil gå hjem.
Blir du?
Du kjenner meg. Jeg vil ha dessert.
Vær forsiktig.
Hei, står til, Jitendra og Ratna?
Ravi?
Har du gjort jobbene dine? -Hvilke?
Ravi, nå.
Ja vel. Jeg går.
Kan vi ta en prat? -Klart det. Kom inn.
Vil du sitte?
Nei. Jeg har samlet inn penger.
Til hva? Dere har gitt meg for mye alt.
Nei, Mr. Lin. Det var betaling for arbeidet du gjør.
Disse pengene er til utstyret du må kjøpe.
Ok.
Hør her, Mr. Lin,
hvor du får medisinene fra, angår bare deg.
Men folk her må betale selv.
Jeg ser at du snakker med Khaders mann. Jeg hører ham kalle deg "bror".
Det er ikke den slags bror du trenger. Broderskap har du her i jhopadpattien.
Og det vil bli konflikter om du har to brødre.
Vi har ikke mye her, men vi skylder heller ikke noe.
Og det er styrken vår.
Prisen for medisinene dine burde være vår byrde
så det ikke blir vår gjeld til deg eller noen andre.
Ok.
Salaam alaikum.
Alaikumu assalam.
Jeg visste at han hadde rett, og at om jeg ville bli her,
måtte det være etter deres regler.
Jeg støtter denne skolen.
Ingen av barna her har foreldre.
Jeg kan ikke benekte hvordan jeg tjener penger,
men betyr det like mye som hva jeg gjør med dem?
Retten og politiet ville sagt ja.
Det er fordi lovene våre er konsentrert om hvor mye forbrytelse det er i synden.
For meg er det viktigste hvor mye synd det er i forbrytelsen.
Jeg tjener ikke penger på prostitusjon eller stoff.
Jeg selger ikke barn eller kvinner.
Det gjør alle de andre gruppene, og det gir meg en ulempe.
Så i stedet for å investere i synd, må jeg investere i mennesker,
hjelpe dem fram, og kanskje jeg en gang vil høste fruktene.
Så jeg er et av disse frøene du har plantet.
Høster du fruktene du håpet på?
Det gjør meg trist at det er her vi står, du og jeg.
Du er veldig annerledes. Det tror jeg du vet.
Jeg har ingen barn, men i denne verden er du en datter for meg,
hvis du velger å være det.
Men jeg vil ikke late som jeg er den slags far en datter trenger.
Du har gitt meg mer enn min egen far gjorde.
Jeg beklager.
Da jeg møtte Rujul, ville han gjøre Bombay til et bedre sted.
Men makt og penger forandret ham. Jeg så det ikke før du viste meg det.
Men nå er jeg redd du beklager at du gjorde det.
Jeg føler at jeg er på dypt vann.
Jeg har ingen kontroll. Jeg liker det ikke.
Derfor må du alltid spørre deg selv
om hvor mye synd det er i forbrytelsen for deg, ingen andre.
Og hvis det blir for mye for sjelen din å bære, må du gå din vei.
Du, jeg, Abdullah, og selv Lin Ford drives av
en død vi ville forandret om vi kunne.
Og det utgangspunktet er brent inn i hjertene våre,
og kan ikke fjernes med fornuft.
Da er våre veier fastlagt. Vi kan ikke forandre dem...
Jo. Vi kan det. Vi må det.
Jeg er glad i deg, Karla, enten det er min rett eller ikke.
Så jeg sier det igjen.
Hvis du vil velge en annen vei, vil det ikke påvirke forholdet vårt.
Hjelp meg med dette.
Jeg dekker de stedene du har sett på.
Hun må bli her i natt til den intravenøse væsken er tom.
Hun ville ikke ønsket det. Å være alene med deg.
Det vet jeg.
Og derfor må du bli her hos henne.
Jeg går til Prabhu.
Du er flink til dette, Parvati.
Jeg tror jeg har lyst til å gjøre dette som en ekte jobb.
De trenger alltid flinke folk. Du bør gjøre det.
Ikke lett for en jente herfra.
Kavita, hva gjør du her?
Det du snakket om den kvelden, fikk meg til å tenke på hvordan jeg kan hjelpe.
Hjelpe med hva?
Det medisinske arbeidet du gjør her, kampen du påtar deg.
Det du gjør, vil få mye oppmerksomhet.
Det at du må gjøre det fordi ingen andre vil.
Jeg synes det du gjør er fantastisk,
men ekte forandring krever politisk vilje.
Den enkleste måten å få det på, er å få deg på forsiden.
Nei. Ikke snakk om.
Ikke faen.
Jeg kan ikke gjøre det, Kavita.
Hva med at jeg snakker med noen av pasientene?
Tar bilder av deg mens du jobber.
Hei! -Det er ingen story. Greit?
Du kommer til å ødelegge alt. -Hva i helvete?
Er det forstått?
Du må fortelle hvorfor.
Hvorfor vil du ikke fortelle?
Det er ingenting. Jeg... Jeg beklager. Jeg skulle ikke gjort det.
Hvis noe er skadet, skal jeg betale.
Ikke bry deg om det. -Nei, Kavita.
Kavita.
Hjertet hamret da jeg innså hvor sårbar friheten min var.
Bare ett bilde ute i verden, kunne sende meg tilbake i fengselet.
Parvati.
Pa...
Parvati, å, Parvati,
å, meri Parvati.
Hei.
Ikke ødelegg de glade tankene mine.
Ansiktet ditt er veldig...
Barn ville grått om de så dette ansiktet.
Det har vært litt av en dag, Prabhu.
Virker som alt jeg gjør ender galt.
Jeg elsker henne for høyt.
Du gjør meg sjalu.
Jeg er sjalu på den store konvolutten med penger Qasimbhai ga deg.
Det gjør meg dårlig.
Ok. Bare så du skal føle deg bedre,
hvorfor ikke rulle rundt på den store pengesengen, Linbaba?
Prabhu, hele jhopadpattien har bidratt
fordi de tror jeg bruker pengene mine på medisin.
Om ikke du, så hvem?
Khaderbhai har betalt.
Ok, veldig dumt. Veldig dumt.
Du må aldri fortelle det til noen, ellers ber Qasimbhai deg forlate Sagar Wada.
Pengene bør gå tilbake til folkene.
Nei.
Da havner du i enda mer trøbbel.
Folk elsker deg, de trenger deg, og de vil at du skal ha dem.
Bare hold hodet nede og pengene i lommen, sjef.
Det er en løgn. -Ikke en løgn, bare...
Å ikke snakke.
Med konsekvenser du må takle.
Og konsekvensene er at alle er fornøyde,
og du må leve med altfor mye penger.
Kan du ikke ta med litt av den maten til Parvati og si hei?
Familien hennes trenger ikke flere grunner til å hate meg.
En ugift kvinne kan ikke snakke med
en kjekk, ugift mann som meg alene i det vakre nattemørket.
Samme grunn som at du sover her i natt.
Så mange regler.
Kan ikke være alene med en annens kone, eller en dame som ikke er noens kone.
Eller med noen dame, egentlig. Rart at det er så mange unger her.
Jeg sier ikke at du skal bli der i natt. Bare hils på.
Det er ikke mulig, Linbaba.
Hun er alene, og jeg kan ikke være sammen med henne selv om jeg begjærer henne.
I stedet deler jeg mitt lille skur med deg.
Men Karla er alene, og det er ingen regler som hindrer deg.
Og du er sjalu på meg?
Det er jeg som ikke kan ha sexy stund nå på grunn av denne situasjonen.
Nå er jeg forvirret.
Sier du at jeg må få meg et ligg, eller vil du være alene for å runke?
Alle er venner her. Jeg bryr meg ikke om jeg er alene eller ikke.
Da har jeg definitivt et annet sted å være.
Lin Ford i porten.
Du må gå.
Ikke la Lin se deg.
Vi fullfører dette senere.
Khaderbhai.
Spiller du? -Nei. Jeg aner ikke hva det er.
Pachisi. Jeg skal lære deg.
Kanskje en annen gang.
Jeg setter pris på alt du har gjort, Khaderbhai,
men jeg må insistere på å betale tilbake.
Jeg betaler selv fra nå av.
Har noen sendt deg for å si dette?
Nei. Det trengte de ikke.
Sagar Wada har egne regler, og om jeg skal bo der, må de være mine også.
Hvilke andre regler har de enn å velte seg i dritt?
Deres eneste regel er at de liker å lide.
Det er mer enn én slags lidelse.
Den vi føler, og den vi får andre til å føle.
Du lider ikke om du er sterk nok til å fornekte det.
Kanskje ekte styrke er å lide for andre når du ikke trenger det.
Mr. Lin kom hit for å gjøre livet hardere. Er han svak?
Nei. Men selv om jeg ser på ham som en bror,
er han en gærning fra Vesten med egne regler.
Lidelse kan være et slags sinne.
Vi raser mot urett og urettferdighet,
og noen føler seg tvunget til å bære denne lidelsen uansett konsekvenser.
En sånn mann er bare lykkelig når han lider for andre.
Heltens forbannelse.
Nå har du gjort det. Denne diskusjonen vil vare lenge.
Ta pengene og gå. -Jeg er redd jeg ikke kan gjøre det.
Og jeg respekterer avgjørelsen.
Min interesse er bare å hjelpe deg i Sagar Wada.
Og om jeg kan være til hjelp igjen, er døren min alltid åpen.
Takk, Khaderbhai. -Jeg setter pris på samtalene våre.
Jeg håper vi kan fortsette vennskapet vårt.
Det er ingenting jeg heller vil. -Bra.
Min saab kommer snart.
Lindsay.
PASSNUMMER - R 22624-788
Visste du at det er praktisk talt ulovlig i Sagar Wada
for en mann å være alene sammen med en ugift kvinne om natten?
Hva gjør du her?
Jeg savnet deg.
Hvorfor slapp du meg inn?
Kom inn.
Jeg har kommet for å hente deg.
Jeg kan ikke gå fra henne.
Dette er ikke jobben din. Butikken er jobben din.
Det er bare én vei ut av problemene våre, Parvati!
Parvati.
Alt du gjør for klinikken,
er på din egen families bekostning.
Jeg gjør det ikke for klinikkens skyld, men min.
Jeg er i Lewis Carroll-rus.
"Du er gal. Sprø.
Fullstendig klin kokos.
Men jeg skal fortelle en hemmelighet. Alle de beste folkene er det."
Veldig bra, Lin. For smart for ditt eget beste.
Blir en av de søte slum-jentene sjalu av at du er her?
Hva?
Nei.
Jeg burde slutte å høre på Didier.
Han tror den eneste grunnen til at du er i slummen, er sex.
Ikke engang kjærlighet? Bare sex?
Jeg hater kjærlighet.
Du kan ikke hate kjærlighet, Karla.
Hvorfor ikke?
Det er så arrogant å elske noen og forvente det tilbake.
Jeg tror himmelen er et sted der alle er lykkelige
fordi ingen trenger å elske noen igjen.
Så hvis kjærlighet ikke er bra...
...hva er det?
Makt. Det motsatte av kjærlighet.
Du er en jævla råtass.
Så hvorfor er du her i Bombay?
Den store synden.
Jeg viser deg min hvis du viser meg din.
Så ikke fortell. -Kanskje jeg vil fortelle.
Kanskje jeg vil fortelle noen sannheten. En jeg stoler på.
En jeg tror kan være en venn.
Er vi venner?
Jeg slapp deg inn. Mot bedre vitende.
Jeg var avhengig av heroin.
Jeg trengte penger, så jeg ranet en bank.
En politimann ble drept. Ikke av meg, men jeg deltok.
Og de satte meg inn.
Og så rømte jeg...
...og stakk så fort og omhyggelig jeg kunne vekk derfra.
Hvorfor hit?
Jeg har alltid hatt lyst til å dra hit. Det var det pengene skulle gå til.
Så jeg overbeviste meg selv om at jeg kunne komme likevel.
Legge alt annet bak meg.
Gi den informasjonen til politiet i Bombay.
Det er sikkert belønning å hente.
Så nå må vi være venner.
Livet mitt er i dine hender.
Ikke...
Er dette St. Hildas sykehus i Bombay?
Dette er St. Hildas.
Er dette Usha? -Ja.
Dette er Susan Reeves fra passkontoret i Auckland.
Jeg sjekket passnummeret. Er du sikker på at det stemmer?
R 22624-788. Lindsay Ford.
Han er fortsatt i koma, og det ser ikke bra ut.
Det minste vi kan gjøre, er å finne familien og si at han ikke kommer hjem.
Det vet de sikkert. Lindsay Ford har vært død i seks år.
Vent et øyeblikk. Sjefen min vil snakke med deg.
Selvsagt.
Han bruker en død manns pass.
Da jeg var 12, skjøt faren min seg.
Jeg fant ham.
Hjernen spredt over en stabel konkursskjemaer.
Jeg vokste opp rik og sikker på to ting.
Jeg manglet ingenting, og faren min elsket meg høyest av alt.
Viste seg at jeg tok feil om begge deler.
Og gjennom alt som skjedde etterpå, var det jeg ikke kom over:
hvorfor var jeg ikke nok for ham å leve for?
Jeg var tilfreds i kjærligheten til ham og troen på at han elsket meg høyest.
Det gjorde han ikke.
Han elsket den og det han var og det folk tenkte om ham.
Jeg pleide å gråte meg i søvn
i den slektningens hus som jeg måtte være sendt til,
og spurte om hvorfor han ikke kunne bli for meg.
Kunne han ikke elsket meg, og det ville vært nok?
Det var ikke din skyld.
Det vet jeg. Skyldfølelse er din greie, ikke min.
Jeg klandret ham fordi han forkastet kjærligheten min.
Og klander er hardere enn skyld.
Det er også lettere.
Hvis du tenker det verste om alle, er det lett å unngå å komme nær.
Du spurte om hva jeg vil.
Jeg vil aldri bli avhengig av noen andre igjen.
Det er alt.
Høres ensomt ut.
"De knekker deg, din mor og far. De vil det ikke, men gjør det."
"De fyller deg med sine egne feil."
"Og legger til noen flere bare for deg."
Sist jeg var ute etter portforbudet med deg...
...ble jeg jaget av politiet.
Da bør du nok bli, hvis du vil.
Jeg kan ikke.
Du kan.
Det er ikke så enkelt.
Sofaen er din.
BASERT PÅ SHANTARAM AV GREGORY DAVID ROBERTS
Tekst: Evy Hvidsten