Ką aš matau? Čia vaiduoklis?
Ne, čia gora, kuris gauna viską, ko reikia, lūšnyne.
Pagarba sugrįžusiam didvyriui.
Įpilkit! Mums reikia išgerti.
Sveikas, Linai. Kaip sekas? - Kaip tu?
Sėskis.
Labas.
Ir tau labas.
Ką pasakysi?
Kokybiška prekė. Galime tartis dėl didesnio kiekio, manau.
Gali gauti daugiau?
Kiek tik nori.
Žinojau, kad galiu tavim pasitikėti, Liza. Tu man neši laimę Bombėjuje.
Gora kekšėms čia draudžiama.
Ji tuo nebeužsiima.
Ir nevadink jos kekše.
Privalai jos atsiprašyti.
Atsiprašau, madam.
Nekreipk dėmesio. Viskas gerai.
Ačiū.
Žinai apie „Borsalino“ bandymą? - Ne.
Na, „Borsalino“ yra geriausios, aukščiausios kokybės skrybėlės,
ir daug žmonių mano, kad puikesnio vyriško galvos apdangalo nėra.
Žinai... - Paprasčiausia skrybėlė?
Taigi, ta „Borsalino“ skrybėlė bandoma taip:
suvynioji ją į standų vamzdelį ir perkiši per vestuvinį žiedą.
Jei po bandymo skrybėlė lieka be įdubimų
ir atgauna ankstesnę formą, ji yra tikra...
„Borsalino“. - „Borsalino“.
Bombėjus ir tavo lūšnynas suvyniojo tave į vamzdelį
ir dabar nori perkišti per vestuvinį žiedą,
kad pamatytų, tikras tu ar ne.
Tai tu tikras?
O kaip tu manai? - Manau, kad Didjė truputį padaugino.
Tiek to. - Labas, Linai.
Liza, velniai griebtų. Puikiai atrodai.
Ačiū. - Ar tu...
Man viskas gerai. - Tikrai?
Geriau nei gerai.
Tik norėjau pasilabinti, padėkoti už tą pirmą dieną ir už tai,
kad ištraukei mane iš „Rūmų“.
Nežinau, ką būčiau dariusi, jei ne tu.
Man tai labai daug reiškia, aš niekada to nepamiršiu, tad aš...
Gerai.
Tikras žmonių didvyris.
Tikras „Borsalino“. - Nurimk.
Jau eisiu. - Ką? Nagi. Pasėdėk su mumis.
Ką gi.
Tu vis dar čia?
Kaip matai.
Radai, ką dar apkaltinti dėl savo problemų?
O gal jūs jo pasigailėjot?
Ne tavo reikalas.
Linas susirado naują gyvenimą Sagar Vados lūšnyne.
Girdėjau. - Tu...
Dabar suprantu, iš kur tas dvokas.
Spėju, geriausias būdas pasijusti svarbiu -
apsigyventi tarp varguolių, ne?
Tau nereikia spėti. Tu labai gerai tą žinai.
Nes kasdien, kai pabudęs žiūri į veidrodį,
mirtinai išsigąsti, nes į tave spokso kažkoks menkysta.
Kažkas, kurio niekam nereikia. Taip, tu teisus, žmogau.
Palyginti su tavim, žmonės, su kuriais aš gyvenu, yra tikri kinkongai.
Reikėjo išvažiuot, kai turėjai progą.
Šiknius, bliamba.
Taip, bet būk atsargus. Jis nepamirš to, ką jam pasakei.
Tikiuosi.
Įpilkit!
Negaliu mesti visko iš karto.
Mums reikia magnetofono. Tada galėtume pašokti.
Klauseisi su Linu muzikos po to, kai jis atėjo tavęs gelbėti?
Ką dar jūs darėte?
Nesupratau? Tu pavyduliauji?
Ko? Manęs Linui?
Pavyduliauju tavęs visiems.
Linas domisi tik Karla. Patikėk manim.
Man patiko, kaip šįvakar mane užstojai. „Ji tuo nebeužsiima“.
Žinai, kai taip pasakei, pirmąkart suvokiau, kad tai - tiesa.
Einam į lovą.
Klausykit, negalima jų kaltinti.
Visa sistema veikia taip, lyg jie apskritai neegzistuotų.
Net valstybinės ligoninės gydytojai reikalauja bakšišo.
Taip neturi būti, bliamba.
Tie vargšai žmonės, jie grįžta namo ir miršta,
todėl noriu jiems padėti.
Turiu ryšių juodojoje medikamentų rinkoje.
Dabar mano lūšna atrodo kaip vaistinė.
Nemeluoju.
Praeis savaitė, ir turėsiu nuosavą greitąją.
Sagar Vados greitoji medicinos pagalba.
Linai, tu esi
puikus idealistinio pasipiktinimo pavyzdys,
niekada nepamiršiu.
Čia tai yra tokia retenybė, kad ją būtina išsaugoti.
Are, mes galvojom, kad tu išvykai į Varanasį rūkyti čaraso.
O tu likai čia, gelbsti gyvybes ir naudojiesi išviete.
Taip jau yra. - Neįtikėtina istorija.
Esi ką nors panašaus girdėjusi?
Nesu.
Tai, ką tu darai, yra nuostabu, Linai.
Na, taip jau susiklostė.
Apgirtęs nuo viskio ir vizijų apie savo atpirkimą,
pamiršau, kas iš tikrųjų buvau.
Bėglys, kuris turėjo likt nematomu.
Dr. Linai!
Labas rytas!
Išeik, Linbaba!
Labas rytas!
Išeik, Linbaba!
Gerai jau, išeinu.
Linbaba, pagaliau atsikėlei.
Didžiai gerai. Šiandien - maisto diena. Paimk.
Linbaba, imk.
Varge...
Nors mūsų nepripažįsta, pone Linai, bet tam tikrų teisių mes turime.
Teisę balsuoti, teisę į maistą ir, žinoma, teisę mokėt mokesčius.
Bet, Linbaba, tu esi nežmogus, todėl tau niekas nepriklauso.
Bet mums nereikia labdaros. Dabar tu esi vienas iš mūsų.
Jei mes turime maisto atsargų, jų turi turėt ir daktaras.
Ačiū.
Are, negailėk.
Ne. - Tik imk, na?
Imk viską, ką nori.
Ačiū. - Bulvės, ryžiai.
Atsiųsim tau puodelį arbatos.
Linas - užsienietis, gelbstintis gyvybes. Manau, būtų labai geras straipsnis.
Pabandyk įtikinti redaktorių.
Koks būtų pavadinimas? „Gora turistas su pleistrais“?
Pavadinimas yra „Užsičiaupk, Nišantai, ir surimtėk,
arba pasiūlysiu straipsnį kitam“. - Pajuokaut negalima. Gerai jau.
Jis dirba veltui
ir iš medikų bendruomenės nesulaukia jokios paramos.
Jis gėdina sistemą, kuriai iš tiesų turėtų būti gėda.
Nori, kad tas gora lūšnyno daktaras patektų į pirmą puslapį?
Taip. Mano straipsnis sulauks dėmesio ir paskatins pokyčius.
Nusibodo rašyt tuščius straipsnius apie kino žvaigždes.
Jie yra geras biznis, jar. - Jie - ne žurnalistika, jar.
Aš ne apie tai noriu rašyti. - Labai ambicinga.
Tau kas nors nepatinka?
Mano idėjos neatitinka mano socialinio statuso, Nišantai?
Gal vietoj to turėčiau gimdyti vaikus?
Taip.
Ką? Turėčiau...
Taip, tai mano redaktoriui turėtų patikti. Pasikalbėsiu su juo.
Būsi laisvai samdoma.
Išsiaiškinkim iškart, aš tau nesiūlau darbo laikraštyje.
Aš nebūsiu tavo viršininkas.
Tad, vadovaujantis tavo taisyklėmis, galėtume pavakarieniauti.
O jei aš nesutiksiu?
Aš jam vis viena atiduosiu straipsnį, bet leisk tau pasakyti,
kad galvoju, jog kažkas bendro, pavyzdžiui, profesija,
yra puiki paskata susitikinėti, o ne vengti vienas kito.
Gerai. Vakarienė.
Kada galėsiu.
Gal rytoj?
Galėčiau pasiūlyti?
Atsiprašysiu.
Ministre Pandėjau.
Sveikinu.
Ačiū, madam.
Norėčiau prisistatyti. Abd ul Kadaras Chanas.
Labai malonu. Taip.
Ministre Pandėjau, jūsų pirmtako mirtis man buvo didžiulė netektis. Didžiulė.
Tragedija.
Daugybę metų finansavau jo politinę karjerą,
nes buvau įsitikinęs, kad jis trokšta gero
Kolabos žmonėms.
Dirbti daugumos, o ne kelių žmonių labui.
Žinoma. Mes dirbame tam, kad žmonės būtų patenkinti.
O žmonių pasitenkinimas gali labai greitai pasikeisti.
Tokia yra buvimo politiku kaina.
Turi savo rankose tiek valdžios, kiek jos suteikia žmonės.
O tai, ką suteikia, jie gali ir atimti.
Taip, pasitikėk lūšnynu.
Ačiū, kad atėjote.
Labai norėjau su jumis susipažinti.
Iki malonaus.
Jis nupirktas ir parduotas.
Tikėjausi, kad panelė Karla tau perdavė šią žinią.
Perdavė. O aš norėjau perduoti ministrui kitą žinią.
Kuo jam grasini? Sagar Vados balsais?
Tikiesi užsitarnauti žmonių palankumą su savo šundaktariu?
Daugiau iš tavęs tikėjausi, Kadarbhajau.
Čia - Indija, joje karaliauja dharma.
Ir mes abu žinome,
kad Sagar Vados žmonėms bus leista nuspręsti savo likimą.
Balsų skaičius nieko nereiškia, kai balsų skaičiuotojai yra mano valioje.
Tavęs ieško draugas.
Niekas nežino, kodėl.
Man tai nepatinka.
Štai, broli.
Tiesiai iš gamyklos. Ne koks namudininkų mėšlas.
Apie ką tu čia?
Jis - tavo.
Jis atvežė jį daktarui Linui!
Jis - Kadaro žmogus.
Žmogau, negaliu jo priimti.
Gonda.
Argi mes ne broliai? Argi neišgelbėjom vienas kitam gyvybės?
Gal tu nemoki vairuoti?
Moku.
Pradedu galvoti, kad bijai.
Net vaikui aišku. Vyruti, ką pasakysi? Jis bijo?
Taip.
Imk motociklą, Linai.
Aš neturiu laiko dirbti tavo medikamentų išvežiotoju.
Supranti? Padaryk man dovaną - priimk motociklą.
Ką pasakysi, Ravi?
Bandomasis važiavimas?
Nori pasivažinėt, Ravi?
Nuo tada, kai išvažiavom, neištarei nė žodžio.
Kodėl nori, kad Validas galvotų, jog Linas Fordas - tavo plano dalis?
Na, kai kiši ranką į svetimą kišenę, svarbu nukreipti dėmesį.
Ar tam jis tau ir buvo reikalingas?
Kas aš toks, kad galėčiau manipuliuoti likimu ir pasekmėmis? Dievas?
Ne. Linas gyvena Sagar Vadoje dėl savų priežasčių.
Mūsų susitarimas - tik medikamentų verslas.
Linui nebūtų to nutikę, jei ne mes, jei nebūčiau privertusi to padaryti.
Žu atsiuntė į Sagar Vadą žmogų, kad jį nužudytų, jie sukėlė gaisrą.
Žuvo žmonės. Linas dėl to kaltina save.
Jis tau taip sakė?
Neįprastas pokalbis su žmogum, kuris tau nerūpi.
Apie ką dar judu kalbėjotės?
Nieko ypatingo.
Nuėjai pasikalbėt su Linu tikėdamasi, kad jis pasakys daugiau už mane
apie mūsų ryšius.
Pasakė? - Ne.
Nori, kad pasakytume jam tiesą apie tai, kaip mes visi susiję tarpusavyje?
Per vėlu.
Tiesiog nenoriu, kad dar kas nors nukentėtų.
Aš sutinku,
kad mes daugiau nesikištume į Lino gyvenimą, jei tu sutinki.
Jei jis nori likti Sagar Vadoje - jo reikalas.
Bet mes nesiartinsime prie jo.
Regis, tam vyrukui tu nelabai patinki.
Arba per daug patinki.
Taip, jis - šiknius.
Deja, Ravi tu irgi nepatinki.
Todėl gydytojauji lūšnyne? Kad patiktum žmonėms?
Tiems žmonėms daug nereikia, kad jaustųsi laimingais.
O kas tave padaro laimingu, Linai?
Labai daug kas.
Jei suprasčiau Karlą, jau būtų šis tas.
Karlą?
Moterį, kuri aną vakarą priėjo prie mūsų klube.
Tarp jūsų kas nors yra?
Tu man pasakyk, bičiuli.
Ta moteris - paslaptinga ir neįmenama mįslė.
Tai atstumia, tai prisileidžia.
Ignoruoja mane, o paskui sako: „Nedink iš akiračio.“
Ir ką man daryti?
Siūlyčiau nedingti iš akiračio.
Ir viskas? Tik tiek? - Tik tiek.
Labai gerai.
Mauricijau, bičiuli, kaip sekėsi venerinių ligų dispanseryje?
Tave išgydė?
Antibiotikai daro stebuklus.
Nesuprantu, kaip tavęs galima nemėgti.
Nekreipk dėmesio.
Čia jie nieko negali padaryti. Todėl ir apsimeta tokiais drąsiais.
Rafykas, taip?
Klausyk, dėl anos dienos,
suprantu, kad pyksti,
kad norėtum atkeršyti.
Klausyk, aš į jūsų reikalus nesikišu.
Tiesiog nenorėjau, kad jūs vienas kitą nudėtumėt
vidury dienos.
Ir viskas. Taika, taip?
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Jei ne aš, tavęs čia nebūtų.
Ne, jo čia nebūtų.
Dink iš Bombėjaus, kol nieko blogo neatsitiko.
Jau ne pirmą kartą tai girdžiu.
Klausyk, aš rimtai. Nenoriu turėt su tavim jokių problemų.
Per vėlu. Jau pasirinkai, kieno pusėje esi, daktarėli.
Deja, ne tą.
Ką gi.
Mes išeinam.
Bet aš nenoriu.
Judinkis, jei nenori grįžti pėsčiomis.
Lieki?
Juk pažįsti mane. Aš taip lengvai nepasiduodu.
Būk atsargus.
Kaip sekas, Džytendra, Ratna?
Baigei namų ruošą? - Kokią dar namų ruošą?
Ravi, tučtuojau.
Klausau, pone. Einu.
Galim pasikalbėti?
Žinoma. Žinoma, užeik.
Prisėsi?
Ne. Tik atnešiau surinktus pinigus.
Už ką? Ir taip daug man davėt.
Ne, pone Linai. Čia mūsų atlygis už tavo darbą.
Šitie pinigai - už medikamentus, kuriuos perki.
Aišku.
Klausyk, pone Linai,
iš kur tuos medikamentus gauni - tavo reikalas.
Bet mes turim tau sumokėti.
Mačiau, kaip kalbėjaisi su Kadaro žmogum.
Girdėjau, jis tave vadina broliu.
Jis ne tas brolis, kurio tau reikia.
Brolystė yra čia, džhopadpatyje.
O tarp dviejų brolių gali kilti konfliktas.
Mes čia turime nedaug,
bet niekam nesame skolingi.
Ir tai yra mūsų stiprybė.
Mokėti už tavo vaistus - mūsų našta, pone Linai,
kad netaptume skolingi nei tau, nei kažkam kitam.
Supratau.
Žinojau, kad jis teisus,
kad jei noriu čia likti,
privalau gyventi pagal jų taisykles.
Aš finansuoju šią mokyklą.
Visi vaikai, kurie čia mokosi, yra našlaičiai.
Negaliu neigti to, kaip uždirbu pinigus,
bet ar tai yra taip pat svarbu, kaip tai, kam juos išleidžiu?
Teismai ir policija atsakytų „taip“.
Todėl, kad mūsų įstatymams svarbiausia yra tai, kiek nusikaltimo yra nuodėmėje.
O man svarbiausia, kiek nuodėmės yra nusikaltime.
Aš neuždirbu iš prostitucijos ir narkotikų.
Aš neprekiauju vaikais ir moterimis.
Taip elgiasi visi kiti patarėjai, o tai stumia mane į nepalankią padėtį.
Todėl vietoj to, kad investuočiau į nuodėmę, turiu investuot į žmones,
padėti jiems vystytis, ir galbūt kada nors sulauksiu iš to naudos.
Vadinasi, esu sėkla, kurią tu pasėjai.
Ar gauni iš manęs naudos, kurios tikėjaisi?
Man liūdna dėl to, kas tarp mudviejų vyksta.
Tu esi kitokia. Manau, ir pati tą žinai.
Aš neturiu vaikų, bet tu man esi kaip dukra,
jei tik pati to norėtum,
nors niekada nepretenduočiau tapti tokiu tėvu, kokio reikia dukrai.
Tu man davei daugiau, nei mano tikrasis tėvas.
Apgailestauju.
Kai susipažinau su Rudžuliu, jis norėjo pakeisti Bombėjų į gerąją pusę.
Bet įtaka ir pinigai jį pakeitė.
Aš to nepastebėjau, kol tu neatvėrei man akių.
Bet dabar man neramu, kad tu to gailiesi.
Jaučiu, kad esu pasimetusi.
Aš praradau kontrolę. O man tai nepatinka.
Todėl visada turi savęs paklaust,
kiek nuodėmės nusikaltime yra tau, ne kam nors kitam.
Jei jauti, kad prarandi sielą,
privalai pasitraukti.
Tave, mane, Abdulą, net Liną Fordą veda į priekį
mirtis, kurią pakeistume, jei galėtume.
Ir tai yra išdeginta mūsų širdyse,
to negalima logiškai paaiškinti.
Vadinasi, mūsų kelias yra nulemtas. Mes negalime jo pakeisti...
Ne. Galime. Ir privalome.
Aš tave myliu, Karla, nežiūrint, ar turiu tokią teisę, ar ne.
Todėl pakartosiu dar kartą.
Jei nori rinktis kitą kelią,
tai neturės jokios įtakos mūsų santykiams.
Padėk man.
Uždengsiu tas kūno dalis, kurias jau apžiūrėjai.
Jai teks pabūti čia per naktį, kol sulašės vaistai.
Ji nenorėtų likti viena su tavim.
Žinau.
Todėl tau teks likti su ja.
Einu pas Prabhu.
Tau neblogai sekasi, Parvate.
Norėčiau dirbti tokį darbą.
Šiame darbe reikia gerų žmonių. Turėtum to siekti.
Merginai iš lūšnyno ne taip paprasta tai padaryti.
Kavita, ką čia darai?
Tai, ką aną vakarą man papasakojai, privertė mane susimąstyti,
kaip galėčiau padėti.
Padėti kam?
Tavo gydytojavimui, tavo kovai.
Tai, ką tu darai, sulauks didžiulio dėmesio.
Kad esi priverstas tai daryti, nes niekas kitas to nenori.
Linai, tai, ką tu darai, yra nuostabu,
bet tikram pokyčiui reikia politinės valios.
Lengviausia tai padaryti - parašyti apie tave laikraštyje.
Ne. Jokiu būdu.
Eina sau.
Aš negaliu, Kavita. Nepyk.
Kas, jei pakalbinčiau kelis tavo pacientus?
Nufotografuočiau tave dirbantį.
Jokių istorijų, aišku?
Tu viską sugadinsi.
Ką tu darai, bliamba?
Tu mane supratai?
Suprasčiau, jei paaiškintum, kodėl.
Kodėl nenori, kad ši istorija išvystų dienos šviesą?
Šiaip sau. Tikrai. Aš...
Atleisk. Negražiai pasielgiau.
Jei padariau tau žalos, aš sumokėsiu...
Gali dėl to nesijaudinti. - Ne, Kavita.
Širdis ėmė daužytis, kai suvokiau, kokia trapi mano laisvė.
Viena pasaulyje pasirodžiusi nuotrauka galėtų grąžinti mane atgal į kalėjimą.
Sveikas.
Nesugadink mano džiugių minčių.
Tavo veidas - didžiai...
Vaikai apsiverktų jį pamatę.
Sunki diena, Prabhu, bičiuli.
Kad ir kaip besistengčiau gyventi teisingai, nieko gero neišeina.
Aš ją labai myliu, Linbaba.
Imsiu tau pavydėti.
O aš tau pavydžiu to storo voko su pinigais, kurį tau duoda Kasimbajus.
Mane nuo jų pykina.
Aišku. Tada, kad geriau pasijustum,
gal atsigulk ant savo maišo pinigų, Linbaba?
Prabhu, visas džhopadpatis renka pinigus,
nes visi galvoja, kad už medikamentus moku aš.
Kas kitas, jei ne tu?
Už viską moka Kadarbhajus.
Taip, didžiai blogai...
Linai, tik niekam nesakyk,
antraip Kasimbajus išvarys tave iš Sagar Vados.
Klausyk, tuos pinigus reikia grąžinti žmonėms.
Ne.
Bus tik dar blogiau.
Žmonės tave myli, jiems tavęs reikia, jie nori, kad juos turėtum. Prašau, Linbaba.
Niekam nieko nesakyk ir pasilik tuos pinigus, bose.
Tai - melas. - Ne melas. O tik...
Tiesos nesakymas.
Su tam tikromis pasekmėmis.
O pasekmės yra tokios: visi bus laimingi,
o tu turėsi didžiai daug pinigų.
Galėtum dalį maisto nunešti Parvatei,
tuo pačiu ir pasimatytum su ja.
Prašau, Linai. Nenoriu suteikti jos šeimai daugiau priežasčių manęs nekęsti.
Netekėjusi mergina negali kalbėtis su...
gražiu nevedusiu vaikinu, kaip aš, vienų viena nakties tamsoje.
Būtent todėl šiąnakt tu miegi pas mane.
Labai daug taisyklių.
Negali būti vienas su kito vyro žmona, su moterim, kuri niekieno žmona,
arba apskritai su moterim.
Nesuprantu, kaip pas jus gimsta vaikai.
Nesiūlau tau praleist su ja naktį. Tiesiog nueik pasimatyti.
Šitaip negalima, Linbaba.
Parvatė yra viena, ir negaliu būt su ja, nors ir labai šito trokštu.
Todėl dalinuosi savo lūšnele su tavim.
O ponia Karla irgi yra viena, ir tavęs nestabdo jokios taisyklės.
O tu pavydi man?
Tai aš negaliu šiąnakt mylėtis
dėl tų taisyklių.
Dabar jau visai nieko nesuprantu.
Siūlai pasimylėti ar nori likti vienas ir masturbuotis?
Čia visi yra savi, Linbaba. Nesvarbu, esu vienas ar ne.
Tada tikrai turėčiau būti kažkur kitur.
Linas Fordas prie vartų, pone.
Tau reikėtų išeiti.
Tik kad Linas tavęs nematytų.
Užbaigsime vėliau.
Moki žaisti? - Ne, neturiu žalio supratimo.
Pačisi. Aš tave pamokysiu.
Gal kitą kartą.
Klausyk, esu tau dėkingas už viską, ką padarei, Kadarbhajau,
bet primygtinai prašau paimti pinigus.
Nuo dabar už viską mokėsiu pats.
Tave kas nors atsiuntė pas mane tai pasakyti?
Ne, niekas manęs neatsiuntė.
Sagar Vada turi savo taisykles,
ir jei noriu ten gyventi, privalau jų laikytis.
Jie turi vienintelę taisyklę - murdytis ir voliotis mėšle.
Jų vienintelė taisyklė - džiaugtis kančia.
Kančia gali būt dvejopa, Abdula.
Yra kančia, kurią kenčiame mes, ir kančia, kurią sukeliame kitiems.
Žmogui netenka kentėti, jei jam užtenka jėgų neigti kančią.
Galbūt tikroji stiprybė - kentėt už kitus, kai neprivalai to daryti.
P. Linas atvyko čia apsunkinti savo gyvenimo. Manai, kad jis - silpnas?
Ne. Ir nors laikau jį savo broliu,
jis yra išprotėjęs vakarietis, kuriam šios taisyklės negalioja.
Kančia yra savotiškas pyktis.
Mes tūžtame dėl neteisybės ar skriaudos,
o kai kurie žmonės net toleruoja kančią,
nežiūrint į pasekmes.
Toks žmogus yra išties laimingas tik tada, kai kenčia už kitus.
Didvyrio prakeikimas.
Gana. Ši diskusija bus be pabaigos.
Verčiau pasiimk pinigus ir eik.
Deja, negaliu to padaryt.
Gerbiu tavo sprendimą.
Aš tik norėjau tau padėti Sagar Vadoje.
Jei tau dar kada reikės tokios pagalbos, mano durys tau nuolat atviros.
Ačiū, Kadarbhajau. - Man patinka su tavimi kalbėtis, Linai.
Tikiuosi, mes išsaugosime draugystę.
Šito aš labiausiai norėčiau.
Puiku.
Tuojau grįš mano viršininkas.
Lindsėjus.
LINDSĖJUS FORDAS - NAUJOJI ZELANDIJA PASO NR. R 22624-788
LINDSĖJUS
LINDSĖJUS FORDAS - NZ R 22624-788
Žinai, kad Sagar Vadoje negalima
vienam vyrui būti su netekėjusia moterim nakties tamsoje?
Ką čia darai?
Pasiilgau tavęs.
Kodėl mane įsileidai?
Užeik vidun.
Eime. Atėjau parsivest tave namo.
Negaliu jos čia palikti.
Čia ne tavo darbas. Tavo darbas - parduotuvėje.
Yra tik vienintelis būdas išbristi iš skurdo, Parvate!
Viskas, ką darai dėl ligoninės...
reikalauja daug laiko ir pastangų.
Darau tai ne dėl ligoninės. Darau tai dėl savęs.
Tuojau imsiu mąstyti kaip Luisas Kerolas.
„Tau galvoj negerai. Išprotėjai.
Visai protelis pasimaišė.
Bet pasakysiu tau paslaptį. Visi geriausi žmonės yra tokie.“
Nuostabu, Linai. Nepakartojama.
Ar tavo buvimas čia nesukels lūšnyno gražuolių pavydo?
Ką?
Ne.
Be reikalo prisiklausiau Didjė.
Jis galvoja, kad tu gyveni lūšnyne tik dėl sekso.
Ką, ne dėl meilės? Tik dėl sekso?
Nekenčiu meilės.
Negalima nekęsti meilės, Karla.
Kodėl?
Koks baisus pasipūtimas mylėti ir tikėtis to paties.
Manau, kad rojus yra vieta, kurioje visi laimingi,
nes niekas nieko nemyli.
Jei meilė yra blogai...
kas tada yra gerai?
Galia. Meilės priešingybė.
Žiauru, bliamba.
Taigi, kaip atsidūrei Bombėjuje?
Dėl nuodėmės.
Pasakysiu tau savo nuodėmę, jei išpažinsi savąją.
Tada gali nieko nesakyti.
Galbūt aš noriu tai padaryti.
Galbūt noriu kažkam pasakyti tiesą.
Kažkam, kuo pasitikiu.
Kažkam, kas gali būti mano draugu.
Mes draugai?
Aš tave įsileidau, nepaklausiau sveiko proto.
Buvau priklausomas nuo heroino.
Man reikėjo pinigų, todėl apiplėšiau banką.
Buvo nušautas policininkas,
ne aš tai padariau, bet vis viena prisidėjau.
Patekau į kalėjimą.
O tada pabėgau...
ir atskubėjau čia.
Kodėl čia?
Seniai svajojau čia atvykti.
Tam ir reikėjo pinigų.
Tad nusprendžiau taip ir padaryti.
Viską palikti praeityje.
Pranešk apie mane Bombėjaus policijai.
Turbūt už mane paskirtas atlygis.
Dabar turime būti draugais.
Mano gyvenimas - tavo rankose.
Nekelk.
Ar čia - Bombėjaus Šv. Hildos ligoninė?
Šv. Hildos, taip.
Kalbu su Uša? - Taip.
Jums skambina Siuzana Ryvs iš Oklando pasų skyriaus.
Aš patikrinau paso numerį. Esate tikra, kad numeris teisingas?
R 22624-788. Lindsėjus Fordas.
Jis tebėra komoje. Abejoju, ar išgyvens.
Norėtume pranešti jo šeimai, kad namo jis nebegrįš.
Jie tai žino, brangute. Lindsėjus Fordas mirė prieš šešerius metus.
Ar galėtumėte pasikalbėti su mano viršininku?
Žinoma.
Jis naudojasi mirusio žmogaus pasu.
Kai man buvo 12, nusišovė mano tėvas.
Aš jį radau.
Bankroto dokumentai buvo aptaškyti jo smegenimis.
Augau turtingoje šeimoje, aiškiai žinodama du dalykus.
Kad man nieko netrūksta, ir kad tėvas mane myli labiau už viską.
Pasirodė, kad klydau dėl abiejų dalykų.
Nuo tada mane persekioja klausimas, kuris neduoda ramybės,
kodėl jis negalėjo gyventi dėl manęs?
Mane guodė mano meilė jam
ir mintis, kad jis mane myli labiau už viską.
Bet jis nemylėjo.
Jis mylėjo save ir tai, ką apie jį galvojo kiti.
Verkdavau, kol užmigdavau
giminaičių namuose, kuriuose atsidurdavau,
ir klausdavau savęs, kodėl jis negalėjo gyventi dėl manęs...
kodėl jam nepakako meilės man?
Tai ne tavo kaltė.
Žinau. Jaustis kaltu - tavo būdui, ne mano.
Kaltinau jį dėl to, kad išmetė mano meilę.
Kaltinti yra sunkiau nei jausti kaltę.
O tuo pačiu ir lengviau.
Jei tikiesi blogiausio, lengva nesuartėti su žmogumi.
Klausei manęs, ko aš noriu.
Daugiau niekada nenoriu nuo ko nors priklausyti.
Ir viskas.
Skamba liūdnai.
„Tavo mama ir tėtis sukniso tau gyvenimą. Galbūt jie to nenorėjo, bet taip nutiko.“
„Jie perdavė tau visas savo kaltes.“
„Ir dar pridėjo, kad nebūtų per mažai.“
Žinai, aną kartą, kai išsiskyriau su tavim, pažeidžiau komendanto valandą...
Mane vijosi farai.
Tada verčiau pasilik pas mane, jei nori.
Aš negaliu.
Galėtum.
Viskas ne taip paprasta.
Miegosi ant sofos.
PAGAL GREGORIO DEIVIDO ROBERTSO ROMANĄ „ŠANTARAMAS“
Išvertė Laima Banionienė