Kom igjen! La oss bruke alt vannet vi har!
Fort! Bruk laken til å slokke.
Riv disse hyttene. Vi må lage en branngate.
Jeg hater brann. Vil du drepe meg? Kom igjen!
Hva er det som brenner? -Det er Sagar Wada. Det var der Lin bodde.
Du sa at han har dratt.
Jeg fryser.
Du må holde det rent. Forstår du?
Forstått. Ok.
Greit. Bra mann.
Salaam alaikum, Mr. Lin. -Wa alaikumu assalam.
Jeg er Qasim Ali. Leder her.
Prabhu har fortalt om deg.
Takk, Mr. Lin.
Takk for det du gjør.
Jeg kunne gjort mer med mer utstyr. Hvis dere gir meg det dere har...
Noen trenger sykehus, medisiner, intravenøst.
Ja, men vi har ikke noe av det her.
Du har allerede det vi har.
Parvati?
Kan noen ta en titt på Lakshmi? -Hva har skjedd, Lakshmi?
Lin, kom hit!
Få henne hit.
Jeg må legge henne på et bord.
Sakte. Forsiktig.
Dette går bra. Det går bra med deg.
Det går bra. Forsiktig.
Spør om det er vanskelig å puste.
Hun må på sykehus for å fjerne metallet.
Kan ikke du gjøre det? -Nei. Jeg tror lungen er punktert.
Mamma. -Ravi!
Nei. Nei! Den kom ut.
Ravi! -Mamma!
Prabhu! Legg hendene her, ok?
Fast trykk.
Flytt hendene. Flytt hendene!
Du må holde henne. Ok? -Ok.
Ikke la henne bevege seg. Si at dette vil hjelpe henne å puste.
Ikke rør henne!
Gå vekk fra moren min!
Qasim, jeg må kunne høre.
Ravi, slutt! Han prøver å hjelpe henne.
Ravi. -Er det bra?
Ravi. Ravi. -Mamma!
Ravi.
Pokker. Faen.
Hva skjedde? -Hun må til lege nå.
Flytt dere!
Prabhu, hjelp meg å løfte henne.
På tre. En, to, tre.
Mamma. -Hvor tar du henne med?
Hun må til lege, ellers dør hun snart.
Så la henne dø omgitt av de hun er glad i.
Jeg vil at hun skal leve med de hun er glad i, ikke dø med dem.
Dette er galt. -På tre. En, to, tre.
Ravi. -Det går bra.
Vi tar deg med til legen. -Fort!
Ravi. Ravi! Ravi.
De hjelper moren din.
Lin. Lin, hør på meg!
Hun skal ikke dø. Ikke på grunn av meg.
Hei! Vi trenger hjelp!
Hei! Stopp! Hei!
Prabhu. -Vi har en døende kvinne her!
Prabhu. Prabhu.
Hei. Hei, stopp!
Lin, stopp! Det er nok!
Hva sa hun?
Det spiller ingen rolle.
Jeg vil vite det.
Hun spurte etter Ravi.
De kommer snart.
Hvor mange skur har brent ned?
Tretti. Mitt også.
Mamma!
Jeg skal hente mat og chai.
Jeg er ikke sulten.
Lin.
Du prøvde å gjøre det beste. Det vet jeg.
Det var min skyld.
Hvis jeg ikke hadde vært her, ville det ikke blitt brann.
Branner oppstår her.
Tror du ikke jeg hater at Lakshmi er borte?
Vi var heldige.
I fjor var det en mye større brann. Mye mer av jhopadpattien brant.
Mer enn 20 døde.
Jeg skal hente mat, ok?
Slipp... Faen.
Slipp skriveplata og rekk opp hendene.
Få opp farta!
Ikke rør noen alarmknapper.
Kan dere damer fylle disse posene? De er forsikret. Ikke noe å bry seg om.
Gjør som han sier.
Vær så snill... Laura. -Ok, ok, ok.
Få dere en jobb, latsekker!
Hei! Dette er jobben vår, feita.
Ikke hindre oss i å gjøre den.
Kom igjen. Dette går bra. Du må bare fylle posen.
Ser du ikke at hun er redd? -Bare fyll posen!
Flytt dere! Flytt dere! Unna!
Pass opp.
Beklager, kompis. Min skyld.
Hei. Slipp meg.
Slipp pistolen.
Slipp meg! Slipp pistolen!
Slipp meg!
Slipp pistolen! -Ok!
Hva har du gjort?
Løp.
Dale.
Dale, løp, for faen.
Nå. Kom igjen.
Dale.
Ring etter ambulanse.
Ok. Hei. Hold deg våken. Hei.
Det går bra, kompis. Det går bra.
Hold deg våken.
Gå vekk fra ham!
Salaam alaikum, Walidbhai.
Alaikumu assalam, Khaderbhai.
Interessant valg av sted.
Trist å tenke på hvor mange som tjente til livets opphold her.
Arre, alt har en holdbarhetsdato.
Og alle.
Du ville snakke. Det er her vi kan gjøre det.
Rujul Aadekar er død.
Hadde jeg vært i dine sko, ville jeg gjort det samme.
Alle selskapene er fredsommelige.
Mennene våre skyter ikke hverandre på gaten, og alle er tilfredse.
Selskapene drives av slitne, gamle menn som er fornøyde med hvordan det er.
Bortsett fra dine?
Bortsett fra mine.
Rujul mente at du var svak, ikke sant?
Visshet om hva som er riktig, gjør en ikke svak,
ellers ville du fortsatt ha drevet pass-markedet i Colaba, og ikke jeg.
Er det det dette handler om?
Vil du starte en krig på grunn av såret stolthet?
Jeg starter ingenting. Dette er forretninger, yaar.
Sagar Wada er verd en formue. Jeg ga bare Rujul et bedre tilbud.
Jeg vil ikke miste Sagar Wada.
Er det en trussel?
Det er bare et faktum.
For deg kanskje, chachu?
Én mann kan si at kona hans er vakker,
og en annen ser bare en gris.
Det er et faktum at jeg har flere menn og mer penger enn deg.
Det er et faktum at kvinner og stoff er framtiden,
likevel velger du å forbli i fortiden.
Du må gi folk det de vil ha, Khaderbhai. Ellers er du historie.
Kanskje jeg setter opp en statue av deg ved porten til mitt Sagar Wada.
Det er alltid hyggelig å snakke med deg, Walidbhai.
Er du våken? Bra. Kom. Det er noe du må se, sjef.
Gi meg et øyeblikk, bare.
Kom, na.
Hei.
Hva er det de gjør?
De er pasientene dine.
Hva snakker du om?
Alle vet om pleien du ga i går, og nå venter de på å komme til deg.
Nei. Nei. Jeg er ikke...
Ikke noe problem å vente. -Jeg kan ikke.
De har ventet i over en time alt. Jeg sa at du måtte sove.
Prabhu.
Selv om du ikke var her, ville de ventet,
men ventet på ingenting.
Og det dreper motet.
Men å vente på noe er annerledes, na?
Jeg kan ikke gjøre det. Jeg er ikke lege, engang.
En dårlig lege er bedre enn ingen lege.
Jeg sier ikke at du er dårlig, bare at det ville vært greit om du var det.
Prabhu. -Lakshmi ville dødd uansett.
Og vi skal sørge over henne.
Men sånn er det er noen ganger.
Står til, Prabhu? -Bra.
Mr. Lin.
Jeg beklager det i går kveld. Du hadde rett. Jeg skulle ha hørt på deg.
Qasim, vil han hjelpe oss?
Jeg ville bare stikke av.
Ta den nye sjansen Karlas penger hadde gitt meg, og dra fra Bombay,
trass i det folket her hadde lidd for å hjelpe meg.
Det går bra. Vent og se. -Om Gud vil det.
Det er mye penger å gi fra seg, Linbaba.
Jeg kommer til å trenge mange ting.
Men hvorfor gjør du dette? -Jeg har mine grunner.
Ta dem. Bruk dem til å gjenoppbygge husene som brant.
Vær så snill.
Jeg skal sørge for at hver eneste paisa brukes godt.
Greit! Bare to minutter til.
Ok.
Ta på litt av dette.
Det måtte jo bli meg.
Andre med min opplæring ville ikke blitt tvunget til slummen gjennom forbrytelser.
Andre kriminelle ville ikke hatt opplæringen min.
Jeg skjønte ikke vitsen, og skjebnen fikk meg ikke til å le.
Men jeg visste at jeg ikke kunne dra.
Vi har 20 pasienter til.
Ok? Ut. Ok.
Kom igjen. Kom igjen.
Hei.
Du må spise.
Frokost for en mester.
Du er så barnslig noen ganger. Er du sint fordi jeg hjelper deg å bli ren?
Det er du som er sint.
Irriterer det deg så mye at du må ta deg av meg?
Jeg vil at du skal ta deg av deg selv. Men du liker å være maktesløs,
for det gjør deg til sentrum i hvilket univers du måtte befinne deg i.
Enkelte tar seg av noen fordi de er glad i dem. Det er en fin ting.
Og hva skjer når de ikke er der?
Du kan ikke nekte å bry deg om noen resten av livet i tilfelle de drar.
Jeg kan ikke gjøre dette, Lisa. Ikke nå.
Jeg vil ikke krangle med deg. Ikke med alt det andre.
Unnskyld.
Du har rett. Jeg er en egoistisk og bortskjemt hurpe.
Hva er det?
Alt jeg kunne tenke på i går, var å ikke være svak.
Og når jeg lukker øynene nå, kan jeg bare se Rujul død.
Khader visste det.
Han prøvde å beskytte meg, og jo mer han gjorde det...
...desto mer ville jeg bevise for meg selv at jeg kunne takle det.
Du trenger ikke å bevise noe, Karla. -Gjør jeg ikke det, går avtalen i vasken.
Ville det vært så ille?
Når slapp du hemningene sist og kjente deg glad?
Virkelig glad?
La oss være rabiate sammen.
Jeg lover å spise litt av dette og ikke være en plage,
hvis du lover å bli her og spille plater med meg som før i tiden,
til vi slipper opp for sprit og hasj.
Ok.
Må du hvile? Jeg kan be dem komme i morgen.
Nei, det går bra.
Stopp! Dr. Lin tar en pause nå.
Dette er for å takke, dr. Lin.
Vel, det var faktisk Prabhus idé.
Det var min idé.
Han overtalte Qasim Ali, og lot meg bruke skuret sitt.
Jeg overtalte Qasim Ali.
Det var Prabhu som fikk tak i utstyret.
Jeg fikk tak i utstyret.
Prabhu, du gjorde noe veldig bra.
Trenger du hjelp med pasientene?
Nei. Vi klarer oss, takk.
Dette er deilig.
Veldig bra, Linbaba. Lett og ledig til du sendte henne bort. Parvati!
Takk.
Jeg kan komme med brettet når vi er ferdige.
Til chai-butikken.
Kommer du til å være der?
Jeg skal være der.
Hva glor dere på?
Kom igjen.
Liker du det?
Nam, nam.
Palace opererer kun basert på avtaler.
Palace opererer fordi vi tillater det. Fortell Zhou at vi er her. Gå.
Jeg er ikke en hjelpeløs jente som bøyer seg for deg, Padma.
Du må legge fra deg ethvert våpen her.
Nei, det må jeg ikke.
Dette er en ære, Khaderbhai. Skal det være noe å drikke eller spise?
Jeg hadde nylig et alvorsfylt møte med Rujul Aadekar.
I morges tilbrakte jeg tid med Walid Shah.
Og nå er jeg her hos deg.
Jeg liker ikke bransjen din,
men jeg forstår at det er en bransje som må eksistere.
Så du har fått lov til å ha gode tider her.
Men det har vært én betingelse for suksessen din. Nøytralitet.
Jeg gjorde en tabbe, Khaderbhai.
Jeg kan bare be om unnskyldning.
I starten trodde jeg du visste om det.
Da jeg skjønte at det ikke var tilfelle, var det for sent.
Som du sier, er stillingen min her i Bombay sårbar...
Du spiller ikke offerrollen godt, Madame.
Jeg håper du spilte bedre da du var elskerinne og hore.
Som jeg sa, jeg gjorde en tabbe.
Men om jeg skulle dø for det,
tviler jeg på at du ville ha kommet selv for å se det skje.
Du er ikke nyttig for meg død. Jeg kan kanskje bruke deg i live.
Når jeg drar herfra, tar jeg med meg livet ditt
som sikkerhet for den gjelden du nå skylder.
Og når jeg ber deg om noe, skal du gjøre det.
Ellers vil dette stedet brenne som likbålet ditt.
Hvordan visste du det?
Var det Karla Saaranen?
Hvem? Jeg kjenner ikke det navnet.
Rujul tilhørte meg. Jeg kjente ham bedre enn han kjente seg selv.
Så jeg fikk ham forfulgt. Hvor han dro, hva han gjorde og hvem han møtte.
Han var dum nok til å tro noe annet. Dumheten hans fikk ham drept.
Jeg håper ikke du er dum, Madame.
Linbaba, vi skal bygge likbålet til Lakshmis begravelse,
hvis du vil komme.
Beklager, Johnny. Jeg har ingen rett til å være der.
Prabhu sa at du klandrer deg selv.
Prabhu snakker for mye.
Ja.
Khaderbhai ga deg livet ditt i dag. Er dette klokt?
Ingen mann kan gi eller ta livet mitt.
Jeg kjenner forretningene deres like godt som dem.
Dette manneveldet... Faen ta dem.
Kanskje det er på tide med kvinnevelde.
Vi to hadde en avtale.
Hvis du mener Lisa, holdt jeg min del av avtalen.
Lisa er borte.
Hvordan er det min skyld?
Så hvorfor er du redd, Maurizio?
Det er jeg ikke.
Jeg tror du er det.
Jeg tror den eneste gangen menn og kvinner er helt like,
er når de er maktesløse og vettskremte.
Men kvinner blir tvunget til å føle det så mye mer enn menn.
Av menn, vanligvis.
Hvorfor er jeg her?
Det er en måte du kan tjene min tilgivelse på.
Hva er det?
Jeg vil at du skal selge heroin for meg i Colaba.
Colaba er Khaderbhais territorium.
Men han selger ikke heroin der. -Det gjør ingen andre heller.
Jeg skylder ham ingen lojalitet. Gjør du det?
Jeg? Jeg skylder ingen lojalitet.
Det er i det minste ærlig. Betingelsene mine er enkle.
Navnet mitt skal aldri nevnes. Du beholder 20 % av profitten.
Førti. Jeg tar all risikoen.
Jeg forhandler ikke med deg.
Hvor mye snakker vi om?
Jeg har tilgang til så mye afghansk som du kan selge.
Greit. Du har en avtale.
Da har du ingenting å frykte.
Mr. Lin?
Jeg heter Abdullah Taheri.
Jeg har en som vil møte deg.
Ok. Hvem er det?
Vær så snill.
Mr. Lindsay Ford?
Bare "Lin" holder.
Hyggelig å hilse på deg. Jeg har hørt gode ting.
Det er alltid fint å høre gode ting om utlendinger i Bombay.
Du har kanskje hørt om meg også. Jeg heter Abdel Khader Khan.
Så du er legen i brakkeleiren nå.
Vel... Jeg er langt fra å være lege.
Kanskje det er derfor du gjør det så bra.
Leger går ikke frivillig inn i en jhopadpatti.
Vi kan drive folk til ikke å gjøre ondt, men ikke drive dem til å gjøre godt.
Jeg har aldri tenkt over det.
Jeg lurer på hva som driver deg.
Er det noe jeg kan gjøre for deg? -Jeg vet ikke ennå.
Det er derfor jeg er her.
For å invitere deg til å tilbringe tid med meg og min venn Abdullah.
Det er ikke vondt ment, men jeg sier det som det er.
Du har et ganske skremmende rykte.
Så når du dukker opp sånn, skjønner du vel at jeg er litt nervøs
for å hoppe i bilen din og la deg kjøre av gårde med meg.
Jeg gir deg mitt ord. Det vil ikke skje deg noe i kveld.
Har jeg noe valg?
Du har alltid et valg.
Til syvende og sist tror jeg det er alt vi har.
Ok.
Så mye for portforbudet.
Myndighetene vet
at siviliserte folk i store byer trenger steder til å samles og jakte.
Så enkelte virksomheter får betale bestikkelser, og orden er ivaretatt.
Offisielt er det fortsatt loven. Den håndheves bare ikke.
Hvem får bestemme hvilke lover som skal håndheves og ikke?
Noen sa en gang det verste med korrupsjon som et styringssystem,
er at det fungerer så godt.
Ramesh!
Hvordan har faren din det? -Bra, Khaderbhai. Takk.
Men jeg har et problem.
Fortell.
Bhai, det gjelder huseieren min.
Han krever dobbelt leie.
Han vil kaste oss ut. Ikke bare meg, men alle familiene i bygningen.
Han har torpedoer, og torpedoene hans banker oss.
Til og med faren min.
Da har han det ikke bra.
Nei, sir. Han er for stolt til å be deg om hjelp,
og han vil ikke plage deg.
Men jeg...
Du er en god sønn.
Vi skal ikke ta fra ham stoltheten.
Og vi trenger ikke å snakke med faren din om det...
...før problemet er løst, inshallah.
Takk... -Ok, ok. Ja.
Hvor mye forsto du?
Ikke mye. Noe om hjemmet hans og faren hans.
Huseieren vil kaste dem ut.
Med tvang om nødvendig.
Så du truer mannen som truer dem?
Samtykker du?
Jeg tror ikke du trenger mitt samtykke. Du er Abdel Khader Khan.
Selv om jeg lett kan gjøre noe, betyr ikke alltid at jeg bør det.
La meg høre. Hvis det var deg?
Hvis jeg likte Ramesh og denne huseieren gikk over streken,
ville jeg gjort det jeg kunne.
Selv om du måtte bryte loven?
Hvem får bestemme hvilke lover som skal håndheves og ikke?
Uansett lover og hvem som velger,
er hver enkelt av oss, hvert atom i alle galakser i universet
i bevegelse mot Gud.
Jeg tror ikke på Gud.
Da har du og jeg mye mer å snakke om.
Vi tar ham med til klubben.
Du sa du ville bli. -Nei. Jeg sa ikke at jeg ikke ville det.
Avtalen din.
Jeg har kommet for langt. Jeg har ikke noe valg.
Kan ikke skuffe Mr. Khader Khan.
Bli. Vær så snill.
For begges skyld.
Jeg ser hva dette gjør med deg. Du vet det.
Du vil bare ikke innrømme det. Velg meg. Bli hos meg.
For dette er viktigst.
Jeg bryr meg om deg. Det vet du.
Men du velger ham likevel.
Denne klubben har Bombays beste ghazel-sangere.
Hva er ghazeler?
Kjærlighetssanger. Kjærlighetssanger til Gud.
Uansett hva du mener, er det ikke noe å tro på Gud.
Enten kjenner vi ham eller ikke.
Jeg kjenner ikke Gud, men jeg tror han er ganske umulig.
Det faktum at Gud er umulig, er bevis på at han fins.
Betyr det at alt som er mulig ikke fins?
Jeg er så glad for at du forstår.
Det gjør jeg ikke.
Nå er du i trøbbel, min venn.
Ingenting eksisterer som vi ser det. Øynene våre lyver.
Alt som virker ekte, er en del av illusjonen. Du og jeg, dette rommet.
Så hvis alt er en illusjon, hvordan vet vi hvordan vi skal leve?
Vi lyver.
Den normale er bare en bedre løgner enn den gale.
Øynene dine lyver.
Det du tror du vet, forteller deg at det ikke er sånn, men det er sant.
Vi foretrekker løgnen fordi det er lettere.
Og sånn beholder vi vettet?
Jeg er ikke gift, og jeg har ingen sønner.
Men om jeg sier at jeg kan se klart at du er sønnen min,
Abdullah er broren din og jeg er faren din,
vil du tenke at det er umulig. Du vil benekte det. Jeg ser det.
Du foretrekker å tro på løgnen om at alle er fremmede,
og at det ikke er noen forbindelse mellom oss.
Jeg har en far.
Og jeg kjenner ikke deg. Du kjenner ikke meg.
Jeg tror kanskje jeg gjør det.
Hva lyver du for deg selv om, Mr. Lin?
Det gjør jeg ikke. Jeg er ferdig med det.
Jeg vet hva jeg er, hva jeg har gjort og hva jeg skylder.
Jeg har bestemt meg for å like Lin.
Hva synes du om musikken?
Den er fantastisk. Jeg har aldri hørt noe lignende.
Kan jeg spørre om noe?
Alt dette i kveld... Hvorfor tok du meg med hit?
Hva vil du ha av meg?
Hva gjør du her?
Lytter, drikker te, lærer at verden som jeg kjenner den er en illusjon.
Jeg er ganske stein.
Du skulle forlate Bombay.
Hvem er din venn, Mr. Lin?
Dette er Karla Saaranen.
Er vi venner?
Jeg vet ikke.
Karla har hatt en sentral rolle i livet mitt i Bombay så langt.
Ekte eller ikke.
Jeg tror hun er ekte.
Faktisk... så beviser Karla at jeg har rett.
Hadde jeg funnet henne opp, ville hun vært snillere.
Karla, la meg presentere Abdullah Taheri, min bror fra en annen mor, visstnok,
nylig gjenforent med min siste forbindelse, Mr. Abdel Khader Khan.
Du har sikkert hørt om ham. -Selvsagt.
Hyggelig å hilse på deg, Ms. Saaranen.
I like måte. Hvordan har dere blitt kjent?
Skjebnen bestemte seg for å kaste oss sammen.
Snodig hvordan det skjer.
Ja, vel. "Nød kan gi en mann de rareste sengekamerater."
Hvem er monsteret?
Hva mener du?
Det sies av en mann som legger seg sammen med et monster.
Ms. Saaranen kjenner sin Shakespeare.
Noen sa til meg en gang at alle spørsmål og de fleste svarene i livet
kan man finne i Shakespeare.
Vil du sette deg her hos oss? -Jeg kan ikke. Jeg har gjester selv.
Vi har forretninger å fullføre. Jeg må tilbake til dem.
Lykke til med forretningene. -Inshallah.
Ha en hyggelig kveld, mine herrer.
Det var hyggelig, Lin.
Var dette en slags test? -Hvorfor hjelper du til i Sagar Wada?
De trenger det.
En nobel gjerning, altså.
Det er ikke noe nobelt ved meg. Det kan du stole på.
Det fins ikke gode og onde menn.
Det er det de gjør eller nekter å gjøre, som gjør dem gode eller onde.
Dette stedet betyr mye for meg.
Takk for i kveld, Mr. Khan.
Vær så snill, kall meg Khaderbhai.
Khaderbhai.
Nær nok.
Kanskje skjebnen brakte meg sammen med disse mennene, far og bror.
Men alt som kom etterpå, var egne valg, akkurat som Khader hadde sagt.
Du tok henne. Du tok moren min. Hun var den eneste jeg hadde.
Ja. Jeg mente det ikke, men jeg gjorde det.
Jeg er lei, Ravi, av å gjøre så jævlig feil hele tiden.
Skal du bruke den?
Ravi!
Hva er det du gjør, Ravi?
Ravi, gutten min...
Moren din er borte.
Gjør du dette, vil du miste deg selv for alltid også.
Forstår du?
Dette barnet fortjener ikke å bære drapet på deg på samvittigheten.
Du er en egoistisk idiot som ikke forstår bedre.
Gå til skuret mitt. Du skal bo hos familien min nå.
Nei. Jeg skal ikke skade ham, men... -Ravi. Gjør som jeg sier.
Gå.
Hva sa du til ham?
At han skal bo hos familien min nå.
Lakshmis skur er ditt nå, Mr. Lin.
Når folk her trenger din hjelp, er det her de vil finne deg.
Dette er ikke en gave jeg gir deg.
Ja.
BASERT PÅ SHANTARAM AV GREGORY DAVID ROBERTS
Tekst: Evy Hvidsten