Мені знадобилося багато часу й кілька важких уроків,
щоб зрозуміти те, що я тепер знаю про любов, долю й гонитву за спокутою.
На тому шляху мене били, любили, пропонували дружбу й тримали в кайданах
на трьох континентах.
А почався він з простого вибору:
утекти або вмерти.
Вертаєтеся сюди о першій, сачки.
А не у чверть на другу після перекуру. Чули?
11:00 ЦЕХ ОХОРОНА: 9
Так. -Знаю.
В'ЯЗНИЦЯ «ПЕНТРІДЖ» АВСТРАЛІЯ
О, а ось і він. -Привіт, цуцик.
Сраний стукач!
Дружбан, тобі хана. -Ти труп!
Ти своє ще отримаєш, пес.
Ти труп.
Барнса випустили з карцеру.
Знаю. Я його бачив. Думав, йому ще місяць сидіти.
Ну, в нього ж є друзі нагорі.
Я не готовий.
Дейл, та забудь ти про втечу.
Скажи бісовому копу, що він хоче знати.
І що потім? Я не стукач, Нед.
А кожен довбаний арештант усе одно вже думає, що стукач.
Чорт, Барнс же той раз тебе ледь не вбив.
Думаєш, він кине цю справу на півдорозі?
Пішло все на хрін. Тікаю прямо зараз. -Що-що?
Дейл! А як же я?
Візьми мене з собою.
Дейл. Дейл!
Уже майже перша. З цими штуками ти нічого не зможеш.
Дейл, треба вертатися.
Дейл, послухай!
Встигнемо вернутись у наше крило до переклички.
Унизу є циркулярна пилка.
Ні. Якщо вона зникне, це помітять. -Або ні.
Але ж точно почують, чорт забирай.
Почекаємо, доки вернуться робітники.
Не вийде. -Вийде.
Вони й не подумають, що в'язень аж такий тупий, щоб за допомогою пилки
тікати через фасадну стіну.
І правильно, що не подумають. Ну його на хер, старий. Вертаймося.
Друже, я не можу вернутися.
Давай, давай. -Ви четверо.
Треба починати,
а потім занести оце нагору, під задню стіну.
От чорт!
Чорт.
Не вилазь. Тут вони нас не побачать.
Добре.
Яка тут висота?
Футів 30–40. -Ага.
Можна й ноги переламати.
Посунься. -Дейл, я боюся висоти.
Друже, все буде добре.
Знаєш що? Ти спускайся, добре? Я вернусь, а ти спускайся.
Чорт би тебе взяв. Заспокойся. -Відпусти мене. Я не зможу.
Тобі не можна вертатися. Бо тоді дізнаються, що я втік.
Так, ал... -Так. Друже, ти перший.
Бляха.
У ту мить я чекав пострілу.
Я не наважувався думати, що вільний.
Тут були копи?
Ні.
Де ти був, перш ніж прийти сюди?
Ніде.
У матері не був?
Там би мене чекали в першу чергу.
І після неї ти подумав про мене. Чому?
Не знаю.
Я недовго думав. Перестрибнув через стіну й утік.
Крім цього я нічого й не спланував.
Ну, в тебе повинні бути друзі, які у твоїй ситуації допоможуть краще.
З практичної точки зору. Ти ж утікач.
Ти вже не мій студент, Дейле.
І я не займаюся допомогою втеклим в'язням.
Сер, я мусив утекти.
Мене б там убили. Я взагалі не мав вибору.
Вибір – єдине, що ти маєш.
Легко сказати.
Я не можу повернутися в коледж. Не можу стати медиком.
Мені небагато лишається.
Я так пишався,
що вибрався звідти, де народився,
що мама так мною гордилася...
що ви в мені щось побачили.
І гляньте на мене тепер.
Я студент-невдаха, син-невдаха...
злочинець-невдаха, наркоман-невдаха.
Ти кращий, ніж це все.
Ні.
Ні, я знаю, що накоїв...
за що повинен заплатити.
І моя смерть у тюрмі цього б не виправила.
Ти ні від чого не втік, якщо так і лишиш усе, як є, тож...
ким ти хочеш бути?
Людиною, якою планував стати до цього всього.
Це неможливо. Тут – ні. Уже ні.
Значить, я мушу поїхати.
Чому?
Бо я знаю, хто ти насправді.
Думаю, ти сюди прийшов, щоб хтось тобі про це нагадав.
Більше ніякої зброї, Дейле.
Збройних пограбувань чи героїну.
Не роби з мене дурня.
БОМБЕЙ ІНДІЯ
ФОРД, ЛІНДСІ ОКЛЕНД, НОВА ЗЕЛАНДІЯ
Пані та панове, вітаємо в Бомбеї.
Дістаючи багаж з верхніх полиць...
Виходь. -...будьте обережні.
Перше, що я помітив, – запах.
У ту першу мить у Бомбеї я його не впізнав.
А тепер уже впізнаю. То був запах надії.
Далі. -Вітаємо вас
у Міжнародному аеропорті Бомбея...
Але тоді, називаючись іменем іншого чоловіка, з підробним паспортом,
і надія, і страх відчувались однаково.
ГРОМАДЯНСТВО: НОВА ЗЕЛАНДІЯ
ШАНТАРАМ
Доброго ранку, сер!
Я – гід номер один у Бомбеї.
Я знаю все, що треба знати про моє золоте місто.
Вам потрібна допомога? Я можу все показати.
Гей... Дякую, але ні. -Сер, дозвольте я допоможу.
Так, сер.
Тільки даруйте, сер, але ж ви сказали «ні» лише один раз.
А в нас в Індії «ні», сказане лише один раз, – це несправжнє «ні».
Так? А яке ж справжнє «ні»?
Лише після трьох «ні» буде справжнє «ні».
Будь ласка, сер, дозвольте показати вам дешевий, чистий готель.
Потім самі вирішите, скільки платити.
А якщо я вирішу нічого не платити?
Це буде ваш вибір, сер.
Але я не думаю, що ви зробите такий вибір.
Я – гід номер один у Бомбеї.
Зануда номер один.
Так, сер. Страшний зануда, сер. Усі так і кажуть. Ви мене вже знаєте.
Показати вам товар? -Ні.
Сер.
Я Прабу.
Ліндсі.
Лін-сі. -Ліндсі.
Лін-сі. Сер, не ображайтеся, добре?
Але... це не дуже добре ім'я.
Ні? -Ні. Ні, дякую.
Дуже довге й скрипуче, коли його вимовляють індійці.
Ясно. -Думаю, треба коротке ім'я.
Це... -«Лін» буде краще.
Добре, хай буде. -Ви не проти? Можна називати вас Лін?
Хай буде Лін. -Прекрасно.
І воно означає дещо дуже хороше.
О, справді? Що саме? -«Чудовий пеніс».
Чудовий пеніс?
Це не точний переклад, та воно звучить як «лінґ»,
що означає «чудовий великий пеніс».
Стережись. -Ні-ні-ні.
Кажу вам,
це потужне ім'я, дуже везуче ім'я.
Усім сподобається це ім'я, коли вони його почують. От побачите.
Добре, ти переміг.
Веди мене в готель.
Сер, ходімо, сер.
Подобається?
Подобається.
Звідки ви приїхали?
З Нової Зеландії.
Ти вивчав філософію?
І що, згодилася вона тобі?
То ми тут, щоб поговорити про філософію?
Думаєш, ти для мене занадто розумний, Дейле?
Я ж лише тупий поліціянт.
Але за роки роботи в мене сформувалася філософія,
заснована на емпіричних дослідженнях:
як на зміну ночі приходить день, так і люди поступаються своїй природі,
навіть такі розумники, як ти.
Думаєш, твоя мати пишається?
Я спостерігав за нею в судовій залі, як вона себе винуватила.
Ти розбив їй серце. -Не говори про неї.
Знаєш, чому ти гірший за всю наволоч, що тут сидить?
Бо ти мав шанс стати іншим.
Вона так важко працювала, щоб дати тобі всі переваги, і все одно ти тут.
А хороша людина загинула.
Хто вбив поліціянта Флоріса?
Назви ім'я.
Давай, друже.
Щось не можу згадати.
Згадаєш.
Прокидайся, Лінбаба! Треба багато тобі показати.
Я беру 100 рупій на день.
За ці гроші я покажу тобі все.
За таксі платить турист.
Повеземо цього білого довбограя довгим шляхом?
І за чай теж.
Плачу я?
Давно цей довбограй приїхав?
Що значить «мадерчод»?
«Довбограй».
Лінбаба, це дуже хороша лайка. Її всі використовують.
Ще є «бенчод». Довбодятел.
Довбодятел?
Холера!
Він довбанутий?
А якщо зайдемо кудись пообідати...
Скільки ти береш з цього білого довбограя?
Кого це ти назвав «довбограєм»?
Мене оголосили в розшук, призначили винагороду,
я був на втіках, не мав ні дому, ні батьківщини.
Але поки що я був вільний.
Кожен день на втіках – твоє ціле життя.
Усе нове дає надію, хвилює.
Мені не потрібна тканина.
Знаєте, може, я повернуся завтра. Завтра. Завтра.
Ви ще повернетеся. -Дякую.
Обережно!
Вам пощастило, що я була поруч.
Може, ви мій янгол-охоронець.
Ні. Точно не він.
У мені забагато від диявола.
А якщо точніше, то скільки? -Карло! Ходімо.
Якщо зайдете колись до Рейналдо, може, дізнаєтеся.
Карла!
Хто це? -У тебе новий друг?
КАФЕ «У РЕЙНАЛДО»
Бачу, ви знайшли, куди йти. Я Карла Сааранен.
Ліндсі Форд. Усі звуть мене Лін.
Справді?
Ага, я знаю, що це означає «чудовий пеніс».
Просто «пеніс», не «чудовий».
Це просто звичайний, посередній, такий...
Ясно.
Стережіться її загадок і принад, юначе.
Дідьє Леві. -Ліндсі Форд.
Ви кудись ідете? -Щойно прийшли.
Тоді якого милого ми стоїмо?
Ходімо. Приєднуйся.
Можна їсти стоячи, якщо треба.
Можна кохатися стоячи, якщо можеш, але пити стоячи неможливо.
Це варварство,
ніби ти тварина на водопої.
Віскі...
Те ж саме.
«У Рейналдо» була неофіційна вільна зона,
яку місцева поліція старанно ігнорувала.
Дідьє там був завсідником:
зводив разом покупців і продавців усього, з чого міг отримати комісію.
Усі угоди укладалися тут за суворими правилами.
За столами відкрито велися переговори про продаж наркотиків і контрабанди,
але скріплювалися угоди на тротуарі біля кафе.
Повії, наркодилери, гравці в азартні ігри й гангстери.
Чоловіки, що будь-коли могли повбивати одне одного, і це знали.
Але «У Рейналдо» ніхто й ніколи не проливав крові.
Ото небезпечний чоловік. Рафік.
Колись продавав папери на чорному ринку.
Папери? -Паспорти.
Рафік сердитий, бо йому знищили паперовий бізнес.
Тоді загинули люди.
А то що за чоловік? -Переможець.
Абдулла Тагері.
Працює на Абделя Хадера Хана, місцевого кримінального авторитета.
Дідьє, ти забагато говориш.
Думаєш, у Бомбеї в тебе часто будуть важкі поранення,
га, Лінбаба?
Звичка. Удома я працював на швидкій.
На швидкій? -Був водієм швидкої допомоги.
Краще казатимемо всім, що ти лікар.
Зможемо заробити грошей.
Я тобі приведу багато пацієнтів за невелику комісію.
Краще про це взагалі не казати.
Дуже круті окуляри. Як в Амітаба в «Тризубі».
Не роби так.
Це стиль, бос.
Хочеш помінятися?
Але ж... Якщо чесно, вони дешеві й не дуже якісні.
Ти хочеш ці чи ні?
Чому ти це робиш?
Бо ти мій друг.
Що? -Я прийшла сюди боса,
бо хлопець обкінчав мої туфлі.
На вигляд був нормальний, я пішла в туалет.
А коли вийшла, він тримав члена в руках
і поливав мої туфлі спермою.
О боже.
Фу, Лізо.
Я любила ті туфлі.
Бідненька. -Як їх тепер носити?
Ліза була давньою подругою Карли.
Дивним чином вона була сумна й водночас до біса сексуальна.
Психи мене люблять.
Ні, вони платять, щоб тебе любити. Є різниця.
Дідьє, я тобі не казала піти на хер?
Ні, та я пробачаю тобі цей промах.
Між нами, мила моя Лізо, це завжди мається на увазі й розуміється.
Лізо, чому б тобі не дати інтерв'ю? Звісно ж, анонімно.
Так. -Людей вразить твоя історія.
Їх вразить, що якийсь чоловік обкінчав їй туфлі?
Так. -Кавві, хто таке читатиме?
Вікрам Ханна був боллівудським каскадером.
Його сестра Кавіта була журналісткою.
Вона була розумна й амбітна, сповнена бажання проявити себе.
Що привело тебе в Бомбей, Лін?
Нічого їй не кажи, Лін.
У Бомбеї ніхто не мусить ділитися своєю історією,
і Кавві це бісить.
Арре, це правда. Правда.
Мауріціо.
Куди б Ліза не йшла, її сутенери Мауріціо і Модена
завжди були поруч. -Це Лін. Він з Нової Зеландії.
Лін, це Мауріціо і Модена.
Лін.
Це ж на гінді означає «хрін»?
А він і схожий на хріна.
Хрін хріна бачить здалека.
Моя бабуся була з Падуї.
Ого!
Які ще мови ти знаєш, щоб ми більше не ганьбилися?
Я вже непогано лаюся на маратхі й гінді.
Навіть за потреби вільно говорю американською.
Непогано. Скажи ще щось.
«Я не прошу пробачення.
Я й сам себе ніколи не зрозумію і не пробачу.
І якщо мене дожене куля, їй-богу, я посміюся з того, що був ідіотом.
Але одне я таки знаю. Я люблю тебе, Скарлетт».
Ого.
Арре, давай Клінта Іствуда. Зможеш? -Так. Так.
«Постав собі одне питання:
"Чи почуваюсь я щасливцем?".
Ну, що скажеш, покидьок?»
Що це... -«Брудний Гаррі».
Вестерн? -Не бачив «Брудного Гаррі»?
«Брудний Гаррі»! Ти його не бачив?
З Клінтом? Я дивлюся лише вестерни.
Лін, може, тобі треба стати актором.
А нам – якось повечеряти разом.
Говоритимеш зі мною по-американськи цілий вечір. Я б хотіла.
Бувай, бувай.
Чао, Мауріціо. -Чао.
Чудово. Чао, Мауріціо. -Бувайте.
Він розсердився. -Він ніби...
Виглядав незадоволено. -Ти його осоромив.
«БГАҐАВАД-ҐІТА»
Ті перші тижні я спостерігав, як шукачі приїжджали та їхали далі,
в напрямку «справжньої Індії»,
у пошуках просвітлення, усамітнення й самоспоглядання.
Я все це вже отримав насильно.
А в Бомбеї я відчував запаморочливу свободу.
Тут усі починали спочатку.
І на це я відповів з усією щирістю.
Лін, краще тобі поїхати з Бомбея.
Люди уявляли саме це місто, коли вигадали слово «нетрі».
Їдь у Варанасі або Раджастан.
Ну, не знаю. Мені тут подобається.
Можливо, Бомбей пропонує нашому Ліну таке, чого він більш ніде не знайде.
Хіба ні?
Передаси це Карлі від мене?
Скажи, що я попросила її не переживати. Я доросла дівчинка.
Чао, Дідьє. Лін. -Мауріціо.
Ходімо. Щоб мадам Жу не чекала.
У чому річ?
Якщо йдеться про їжу, я француз.
Якщо йдеться про кохання, я італієць.
Та якщо йдеться про справи, я швейцарець:
зберігаю нейтралітет, особливо якщо йдеться про справи інших людей.
І раджу тобі вчиняти так само.
А тепер прошу вибачення.
Он чоловік, який може суттєво покращити мій фінансовий стан.
Щасти тобі, Лін.
Я щось не те сказала? -Ні, пішов вирішувати якісь справи.
Твоя зустріч ніби добре пройшла. -Правду кажучи, так. Дуже добре.
Ліза щойно пішла. Вона для тебе дещо лишила.
Пройдемося?
Приємно, що ти не спитав, за що гроші.
Мене це не обходить.
І все-таки ти тут. Як таке сталося?
Ліза попросила. Вона мені подобається.
Ліза б усі гроші витрачала на герич, якби я дозволила.
Я їй сказала трохи відкладати, про всяк випадок.
Я їх для неї бережу.
Гроші, щоб послати все на хрін. -Саме так.
Вона їх не використає.
Навіть більше за героїн Лізі потрібно відчувати, що про неї дбають,
хоч би й такі чоловіки, як Мауріціо, від яких у неї самі проблеми.
Може, колись вона тебе здивує.
Сумніваюся. Вона така, яка є.
Думаєш, люди не міняються?
Цього потрібно хотіти.
Для мене життя – переповнений рятувальний човен.
Може, щоб не потонути, треба викинути з нього гордість,
може – самоповагу й незалежність.
А потім починаєш викидати людей:
друзів, усіх знайомих – і цього все одно недостатньо.
Човен продовжує тонути, і ти тонеш разом з ним.
Це про Лізу. Вона ніколи не покине човен.
Ти вмієш слухати.
Це небезпечно, бо цьому дуже важко опиратися.
Люди, які тебе слухають...
по-справжньому слухають...
трапляються рідко.
Від цього почуваєшся особливою.
Ну все, з цим уважним слуханням ти вже трохи перестарався.
Чим ти займаєшся в Бомбеї?
Якийсь час я працювала перекладачкою...
на західних підприємців і на тих, що з Бомбея.
А потім подумала: якщо завдяки мені укладаються угоди,
чому б мені самій їх не укладати?
Бомбей швидко змінюється. Тут можна заробити багато грошей.
А ти хочеш саме грошей?
Я хочу бути хазяйкою своєї долі.
І гроші дають таку свободу.
Я тебе розчарувала, Лін?
Ні, аж ніяк.
Думаю, лише свободи й варто прагнути, і байдуже, як ти її здобуваєш.
А на що схожа твоя свобода?
Мати змогу обирати, де бути, що робити...
з ким.
Тоді для мене це честь.
Тут я живу.
Вибач, що затримала тебе допізна.
Візьми таксі. Я заплачу.
Я пройдуся. Це хороший спосіб вивчити місто.
Упевнений?
Тоді дякую тобі за це й за те, що прогулявся зі мною.
Мені сподобалося.
І мені теж.
От чорт.
Ані руш!
Ану йди сюди. -Гей!
Куди ти йдеш?
Нікуди. Я турист. Трохи заблукав.
Уже почалася комендантська година.
А вона є?
Покажи документи.
Покажи паспорт.
Ти порушив комендантську годину, це дуже погано.
Думаю, треба тебе посадити. -Ох, та...
Гей! Хочеш у в'язницю, ґора?
Ні.
Думаю, ти зовсім не хочеш у в'язницю, містере...
Слухай, я їду з Бомбея.
Мені пора рухатися далі.
Куди?
Не знаю. Може, в Ґоа? Варанасі?
Коли? -Завтра. Сьогодні наш останній день.
Ага, ага. Туди їздять усі ґора. Не думаю, що тобі там сподобається.
Я не можу тут жити вічно. -Я знаю.
Але краще поїдь у справжнє індійське село.
Послухай.
Я слухаю.
Якщо хочеш, я знайду у своєму графіку трохи часу
і відвезу тебе в моє село.
Я ще не пропонував ґора з'їздити туди, але ж ти мій близький друг.
Це далеко?
Один потяг, два автобуси. Там гарно.
Поїдеш?
Матиму за честь.
Я братиму так, як і в Бомбеї.
Сто рупій на день.
Я так розумію, я купую квитки?
Яка щедра пропозиція, Лін. Я її приймаю.
Хто там? -Карла.
Велике прання?
Так.
Я їду звідси.
А попрощатися ти збирався?
Так, планував зайти сьогодні до Рейналдо.
Заходь.
Виглядає серйозно.
Розвозив газети в небезпечному районі.
Що таке?
Хотіла попросити тебе про допомогу.
Добре.
Ліза в дуже скрутному становищі.
Мауріціо вмовив її працювати в борделі, називається «Палац».
Там недобре. Там задовольняють будь-які бажання.
А мадам Жу, жінка, яка всім керує, страшна.
А що Мауріціо?
Мауріціо насрати на всіх, крім себе.
Я мала піти разом з Паркером вимагати, щоб Лізу відпустили як громадянку США.
ҐІЛБЕРТ ПАРКЕР ДЕРЖДАПАРТАМЕНТ США
Мадам Жу впливова, але проблеми з посольством США їй не потрібні.
Ніби хороший план.
Був хороший, поки Паркер не поїхав.
Я не можу змиритися, що Лізу тримають там, мов у в'язниці.
І тут я подумала про те, як ти імітуєш акценти.
Ліза казала, в тебе добре виходить.
Хочеш, щоб я прикинувся цим типом?
Так.
Слухай, Карло, вибач, але... Я не можу.
Ти міг би.
Лін, ти ж не якийсь турист, що поїхав подивитися світ.
Інакше мене б тут не було.
Може, тому я й не можу в це вплутуватися.
Тут усі від чогось тікають.
Так, знаю. І я планую тікати далі.
Нічого не вийде. Повір мені. Можна бути вільним від чого завгодно, крім себе.
Ти про мене нічого не знаєш.
Але думала, що щось таки варто дізнатися.
Мабуть, я помилилася.
Хоч так, хоч так, але ти все скажеш.
Тому давай уже.
Хто натис гачок?
Я не стукач.
Я знесу покарання за те, що зробив.
Ні-ні-ні. Ніхріна такого не буде.
Я не дам тобі почуватися краще.
Покарання – це покарання. Біль – це біль.
Сука!
Тут тобі не шлях до спокути, хлопче.
Оце й усе, що тебе чекає.
Для таких, як ти, спокути бути не може.
Ти не стукаєш? Навіть один раз?
Треба зараз сходити по квитки на завтрашній потяг.
Щоб не вирішувати проблеми в останню мить.
А ще треба купити подарунки для всього села.
Для всього?
Допоможіть! Допоможіть!
Викличте швидку!
Піду когось знайду.
Це нас не обходить. Ходімо. Лін!
Будь ласка. Допоможіть. -Дайте гляну.
Коли він коловся? -Він умирає!
Коли востаннє? -Не знаю.
Посуньтеся. -Викличте поліцію.
Лін, це не наша проблема. Дуже погана ситуація.
Коли він коловся? -Краще не втручатися!
Лін, ходімо! -Годину тому? Не знаю.
Лін, сюди йде поліція!
Ходімо! Нас усіх арештують! -Будь ласка. Прошу!
Чало! Чало. По сходах. -Прошу! Не йдіть! Він умер!
Ні! Поверніться! Поверніться!
Я міг його врятувати.
Я рятував людей з передозуванням.
Куди ви його везете?
Не знаю, Лінбаба. Мені він здався цілком мертвим.
Я міг би спробувати.
Я тут ні при чому.
Краще не втручатися.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Ви поїдете з нами. -Я не хочу з вами їхати.
У чому сенс, Прабу,
бути тут, сенс усього цього, якщо я лише боюся?
А чого ти боїшся, Лін?
Мені треба дещо зробити.
Лін, завтра вранці ми їдемо, друже.
Сходи по квитки на потяг.
До завтра я повернуся. Поїдемо, як і планували.
А зараз я мушу йти.
Хто там? -Це я. Лін.
Я згодний. -На що?
Ліза.
Якщо поїдемо ввечері, я згодний.
Усе одно завтра вранці я їду з Бомбея.
Що змінилося?
Мабуть, треба бігти до чогось, а не від чогось.
Іди сюди.
Вибери щось елегантне.
У тебе багато чоловічого одягу.
Останні два чоловіки, що тут жили, раптово виїхали.
І не забрали своє добро?
Один з них порушив закон. Мусив виїжджати в поспіху.
Я тобі не заважатиму.
Якраз твій розмір.
А що сталося з другим чоловіком, який тут жив?
Він умер.
І чий це костюм? Злочинця чи мерця?
Я купила його, щоб поховати в ньому Ахмеда. Та зрештою він не знадобився.
Твою мать, Карло.
Не кажи, що забобонний. Такий чоловік, як ти?
Що це значить? Такий чоловік, як я?
Не знаю. Хіба не в цьому й річ?
Хто твій начальник?
Радник з політичних питань Арлен Гейс.
Де ти народився?
У Лінкольні, штат Небраска.
Заступник голови дипмісії?
Дональд... Дональд Ґейбл.
Ходять чутки, що Жу була коханкою офіцера КГБ.
Та люди про неї кажуть багато дивного.
Головне, що вона розумна, мстива й небезпечна.
Ліза стала б не першою дівчиною, яка зникла з «Палацу».
Як ти стільки про неї знаєш?
Мені платять за укладення угод. Кілька з них уклали тут.
Чорт забирай.
Рам-рам, міс Карло.
Падма.
Будь ласка, вашу візитівку, сер.
Містер Паркер. Карла знає, куди йти.
Готовий?
Це твій американець?
Ґілберт Паркер, посольство США.
Це неофіційний візит. Принаймні сьогодні.
Прийшли зробити послугу? -Так.
Вам. -Сумніваюся.
Ви закохані, містере Паркер?
Що? -Боюся, ви закохані в нашу Карлу.
Хіба не це переконало вас трохи попрацювати для неї?
Я прийшов, бо дізнався, що тут проти волі утримують громадянку США.
Навіть не думайте, що колись Карла відповість на ваше кохання взаємністю.
Я кажу це, містере Паркер, щоб зробити послугу вам.
Візьму це до уваги. Де Ліза Картер?
Ліза там, де вона щаслива бути.
Тоді приведіть її, щоб вона сама це сказала.
Навряд чи я це зроблю.
Ходімо. Ми марнуємо час.
Карло.
Ви розв'язуєте це питання зі мною, а не з нею.
Ви виглядаєте й говорите зовсім не як дипломат.
Ні. Ні, моє місце роботи – посольство.
Ніхто не казав, що я дипломат.
Мій департамент скоріше займається практичною роботою.
Паркер.
Тому приведіть мені Лізу Картер.
Бо якщо компостуватимете мені мізки ще хоч хвилину,
я посаджу агентів на вашому порозі,
щоб фотографували всіх, хто заходить чи виходить.
І доведу до відома представників влади Бомбея,
що між «Палацом» і урядом США почалася війна.
Ох і пса ти притягла сюди на поводку, Карло.
Це через Ахмеда чи Крістіну?
Ніщо не змінить того факту, що їх уже нема.
Якщо я вийду звідси сам, шляху назад не буде.
Добре.
Я згодна з вашими умовами, містере Паркер.
Можете забрати Лізу.
Цікаво, чи Карла дотримається своєї частини вашої угоди?
Вона справді мене відпускає?
Містер Паркер і мадам Жу змогли домовитися.
Мабуть, треба подякувати містеру Паркеру.
Валимо звідси, поки вона не передумала.
Що ти собі думав, так на неї наїжджати?
Ти хотіла її звільнити.
Я не міг її покинути.
Карло, мені потрібна доза.
Жу все забрала, щоб я сказала тобі, що хочу там бути.
Та я знала, що ти прибіжиш, отримавши моє повідомлення.
Іди сюди.
Я готова.
Я кину.
Просто треба зняти ломку.
Лізо. Скажи ім'я.
Скажи ім'я.
Руджул.
То був Руджул Адекар.
Усе буде добре.
Чекай!
Лін, стій! Перестань!
Будь ласка.
Нащо? Щоб ти розповіла ще дурні про мадам Жу
і те, що між вами сталося?
Я чув, як вона назвала ім'я чоловіка, що вмер, Ахмеда.
Того, чий костюм я надів.
Я не підписувався потурати наркоманам. -Це ще не все, якщо тобі цікаво.
Та пішла ти.
Я чув, що сказала Ліза.
Ти її визволила, щоб вона сказала тобі якесь ім'я.
А не щоб її врятувати.
Цікаво, в чому ж ти так завинив, що тобі важливо було побути героєм.
Тобто ти просто наговорила мені херні, бо знала, що я куплюся?
Ми всі маємо таємниці, Лін.
Я не хочу знати твоїх, бо не збираюся розкривати свої.
Та ти маєш рацію. Я визволила Лізу з власних причин.
Але це не змінює того факту, що ти добре вчинив.
Не приймай одне за інше.
Надіюся, ти знайдеш те, чого потребуєш.
Сука!
Поліція! Тікаймо!
Відчуття було, ніби мене кинули в глибоку темну водойму.
Усе навколо вибухало.
Тоді я не знав, як далеко в майбутнє розійдуться хвилі
від тієї ночі...
Я – гід номер один у Бомбеї. Я знаю все, що треба знати...
...що вони торкнуться всіх: друзів і ворогів...
і навіки змінять життя їх усіх.
НА ОСНОВІ РОМАНУ «ШАНТАРАМ» Ґ. Д. РОБЕРТСА
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька