VYPNUTO – ZAPNUTO
Cože?
- Jestli jsi v pořádku. - Jo, dobrý.
Možná bys to měl se svou sestrou probrat. Je to velké rozhodnutí.
- S mou sestrou? - Ano.
- Marku? - Jo.
Vážně jsi v pořádku?
Ano, promiňte. Jen, ehm… Nějak se mi zamotala hlava a…
Odskočím si na záchod.
Mhm. Myslím, že je to tudy.
Jasně.
Nevím, které politiky nesnáším víc.
Hm?
Kolik už jsi jich měla?
Jen tuhle.
Fajn, potřebujeme tě bystrou. Pojď, nastupuješ za 20 minut.
Před chvílí jsem mluvila s radou. Jsou ti moc vděční.
- Gabby. - Natalie, ahoj.
Zdravím.
Jé, Gabby, to je Helena Eaganová.
Božínku, Heleno, moc ráda vás konečně poznávám.
Nápodobně.
Odloučení
Snad to funguje, pitomci.
Kde to jsem?
Kde jsem?
Marku? Dobrý, madam?
Rebeck je divně cítit.
Rebeck je divně cítit?
Jo, dělala zvuky žvýkání, ale nežvýkala.
Připrav se na to, když se možná budete dělit o knihu.
- O knihu. Jasně. - Mhm.
O tu, co přes moje připomínání nemáš.
- Jasně. Jo, jasný… Ehm, promiň. - Mhm.
- To nic. Dobrý.
Dobrý.
- Co naše dítě? - Mhm.
Ehm, naše… Takže hádám, že nám s ní budeš pomáhat.
A má se fajn. Je hladová.
Jo, ehm, hodíme řeč o té životní změně, ale prvně musím odsávat.
- Za vteřinku budu. Jo. - Ehm, dobře.
Ahoj. Čau.
„Radar.“
- O co mu jde?
Souhlasím. Je to zmatené.
Marku, ahoj.
Jé, ahoj. Jak se máte?
- Pattone, ne. - Marku.
Zrovna tu řešíme, jestli by nebylo moudřejší,
kdyby tvá sestra dceru představila až někdy po dnešním večeru.
Marku, nemusíš to komentovat.
- To dítě je samozřejmě andílek. - Co… To je má sestra? A její dítě?
Přesně, je to jeho sestra.
- Omluvte mě. - Jasně.
- To byl trapas. - Mm.
Tak jo, dítě má moje sestra. A je tady i Cobelová.
Požádali mě, ať se podělím o knihu.
Slyšel jsem. Ehm, Rebecca?
Rebeck. Mám malé oči, tak musím číst zblízka.
Dobře, no, já…
To vůbec nevadí. Omluvíš mě?
A mám na temeni pár škrábanců od papouška.
- Možná je uvidíš. - Dobře.
Ahoj.
Ahoj, Marku.
Mám odsáto, takže čas na pivo. Fajn, životní změna. Co se děje?
Jsme, ehm… Tohle bude znít divně.
My dva jsme si blízcí?
Co tím… Co se děje?
Můžeme do soukromí?
- Já… Musím ti… - Tak, mí drazí, ehm…
Hodina H se blíží.
- Prosím, pomalu se přesuňte do obýváku. - Dobře. Tak o první pauze.
- Dobře? - Dobře.
Děti člověku změní život.
Hrozně moc.
- Ehm, kolik jich máte? - Zrovna se narodilo třetí.
Měly mi stačit dvě.
- Ahoj, tak tady jsi. - Ahoj.
- Ráda tě vidím. - Nápodobně.
Heleno, to je můj manžel, Angelo Arteta.
- Těší mě, Heleno. - Musím skočit do zákulisí.
- Vteřinku. - Dobře.
Zatím, Natalie.
- Dobrý? - Nemohla najít lahev.
Aha.
- S… No páni. Tři děti. - Bez drobné pomoci bych to nezvládla.
Nechápu, že někdo chce odloučení zakázat.
Mhm. No… No přesně.
Ty fotky jsou vážně dojemné.
Já už měl jasno, jak budu hlasovat, ale myslím,
že zhlédnutí té výstavy, setkání s vámi a váš projev,
to snad vážně povede ke změně.
Mhm. Doufám. To doufám.
Pojďme pár lidí přesvědčit.
No, rozhodně se pokusím.
- Díky.
A prosím, vyřiďte pak můj dík i svému otci.
Vyřídím.
Marku, tady.
Zabrala jsem místa.
Jen si musím najít brýle.
- Marku, podržíš mi to? - Jo.
VAŠE PRAVÉ JÁ VÁŠ SPIRITUÁLNÍ ŽIVOTOPIS
Panebože.
Pardon, jak jednou něco vyzvoníte,
- už to zjevně nejde vzít zpátky.
Tak jo. Díky, že jste se tu všichni sešli.
Ehm, než začneme, je tu jedna osoba,
které bych nejdřív rád přede všemi poděkoval.
Ehm, má rodina je mým zázemím a inspirací.
Proto chci tohle autorské čtení věnovat své prvorozené dcerce,
která tu je s námi.
Eleanor, mám tě rád.
- Můj švagr.
A teď… začneme.
„Říká se, že Mozart v dětství zabil jednoho chlapce ranou do hlavy o piano.
Ale žádné obavy.
Můj výzkum k této knize ukázal, že to je lež.
Zatímco se tvé srdce zklidňuje,
- zvaž, jakou moc má spisovatel…“ - Marku.
- Můžu taky číst s vámi? - Mhm.
Nakloním se.
- „…nad čtenářem…“ - Jasně.
„…tedy nad tebou.
Ale co tím ‚ty‘ vlastně myslíme?“
Hodně štěstí.
Moc mě těšilo, Heleno.
„Jak může ‚ty‘ znamenat pro každého na světě něco jiného?
A možná důležitější otázka. Kdo jsi ty?“
HELLY. PŘÍBĚH ODLOUČENÍ
AMERICKÉ NÁMOŘNICTVO
TÁTA
„Všechna stvoření od skákající kočky po přikrčeného rejska
vidí za obsahem slova ‚ty‘ sama sebe a sebe považují za logický střed vesmíru.
Přesto ta kočka rejska sežere a my, tak jako Schrödinger,
žijeme dál v údivu nad tím, co to vše znamená.“
Konec kapitoly.
Dáme si, ehm,
sedmiminutovou pauzičku a pak se tu zase sejdeme.
Ehm, Balfe, připrav mi konvičku néti.
To bylo podnětné.
Musím si znovu změnit jméno.
Ten to se slovy umí. Ale jako by měl cosi v krku.
- To jo. - Poslyš.
Zkusím jí dát zase z lahve.
Za pár minut u ní v pokojíku?
- Dobře. - Fajn.
Omluvte mě.
Ehm, pane Hale… Rickene?
Nechápu, proč se mi tak třepe hlas.
Zním jako starej číšník v hamburgrárně,
co nadává na omáčky.
„Číšník v hamburgrárně.“ Co blábolím? Ježíši. Proč vůbec kdy otevírám pusu?
Jde to bezvadně.
- Ta kniha je úžasná a… - Jasně, Marku.
Díky, ale tohle nemusíš.
Dobře vím, jak se na mě díváš.
- Co? Ne, mluvím vážně.
Ta… Tvoje kniha mi úplně otevřela oči.
Marku, není ti nic?
Jo. Ta kniha mi změnila celej život.
Ty jsi ji fakt četl?
Rickene, jsme přátelé?
Vím, že se k tobě někdy chovám povýšeně kvůli tomu tvýmu odloučení.
A mrzí mě to.
Musel ses přes ztrátu Gemmy dostat po svým.
Víš, ráno jsem procházel starý fotky
a našel jsem tu, jak jsme všichni čtyři byli na té túře.
- Vzpomínáš si na ty včely? - Máš ji u sebe? Tu fotku.
Jo, jasně. Měl bych mít. Ehm…
- Ehm, Rickene. Konvička už je nahřátá. - Jo, dík, Balfe.
Marku, musím si vypláchnout nos.
Ale díky. Netušíš, jak moc tohle pro mě znamená.
Marku, už jsem měla starost.
Aha, jsem v pohodě. Díky, ehm… Jen skočím za sestrou.
No. Ehm. Když jsi mě objímal,
najednou jsi úplně ztuhnul. Proč?
Aha, ani o tom nevím.
Ale ztuhnul jsi. I teď jsi napjatý.
Jo, ehm… Promiňte, to ta párty.
Myslel jsi to vážně?
To o těch plánech.
Jistě.
Pověz mi o tom víc.
Víte, já… moc se omlouvám, jen… Sestra potřebuje pomoct.
Ale hned se vrátím.
- Dobře? - Dobře.
Jo. Díky, slečno Cobelová.
- Já vím.
- Tady jsi. - Fakt si musíme promluvit.
Já vím. Ale nejdřív ji musím uklidnit.
Počkej tam na mě, jo?
- Jo, tak… počkám. Ehm, tak jo. - Přijdu, slibuju.
Díkybohu, paní Selvigová. Pohlídáte ji, než promluvím s Markem?
- No jistě. - Děkuju.
- Je Mark v pořádku? - Jo, jo.
Díky, jste anděl.
- Pšt.
Pšt.
Tak jo. Jsem jedno ucho.
Jmenuji se Helena. Z klanu Eaganů.
A v téhle rodině vyrůstáte v tom,
že zaměstnanci jsou vaše rodina.
A jako malou mě to mátlo.
Chápala jsem to tak, že vážně mám statisíce sourozenců
všude možně po světě.
Panebože.
Ale pak jsem začala chápat, že jde o sdílené ideály.
Ehm…
Táta mě každý večer nutil odříkávat devět základních principů,
což jsem nedělala vždycky ráda. Promiň, tati.
Ale teď se mnou ty hodnoty sdílí všichni zaměstnanci Lumonu,
a díky tomu jsou součástí mé rodiny.
A nechtěla bych po nich něco,
co nejsem ochotná nebo zapálená dělat sama.
Hele, tátu bych teď nadchla,
kdybych řekla, že tu práci beru z loajality
a že za to může čistě eaganovský étos, co mě povolal do služby.
Ale já tu odloučenou práci vzala, protože to prostě zní fakt úžasně.
Vážně nevěřím, že nás odloučení rozděluje.
Podle mě nás spojuje.
LUMON SJEDNOCENÍ V ODLOUČENÍ
Zdravím.
- Zrovna to nemůžu vzít. - Zatraceně!
ODLOUČENÝ SE PO ÚRAZU SOUDÍ O INFORMACE
„LUMON MUSÍ NÉST ODPOVĚDNOST“
Seznam odloučených zaměstnanců
BAKEROVÁ BYDLÍ U LUMONU
BURLEY, IAN POKUS O KONTAKT
KIER AUTOMAPA REGIONU
Heleno.
Je tady, pane.
Heleno.
Moc ti to sluší.
Jsi jako z filmu.
Díky.
Pořád…
Pořád ještě to bolí?
Ne.
Už ne.
Rozplakalo mě, když mi řekli, co se ti pokusila udělat.
Co ta vnitřkařka zkusila udělat. Jsem…
Děkuju ti, že tohle děláš.
Pro dědečka by to moc znamenalo.
A jednoho dne budeš po mém boku při mém obrácení.
Cítíš se dobře?
Jo.
Možná, ehm… Možná na mě ten drink zapůsobil trochu silněji.
Zvládneš ten proslov?
Proslov. Jo, jasně.
Vzpomínáš si, jak jsem ti přivezl ukázat první čip?
Ten prototyp.
To ještě měly modré a zelené světélko.
Jo.
„To je ale krása, tati.
To by měl mít každý na světě.“
A to se stane.
Díky tobě.
Všichni budou Kierovými dětmi.
Pane Eagane, Heleno. Je čas vystoupit.
Odpusťte mi, jak jsem tomuto světu ublížila.
Za mé činy nemůže pykat nikdo jiný než já.
Jen mé jméno by měly poskvrňovat.
Můžu cítit jedině lítost.
A tu cítím.
Fakt si neděláš prdel?
Fakt ne.
To je úplně šílený.
Musejí tam někoho poslat a všechno to prohledat.
Nějakou inspekci nebo něco. Existuje to? Inspektoři?
Jo, inspektory máme.
Mark se… Snažil ses tady venku zjistit, co Lumon dělá. Co ty děláš.
Aha.
Jenom…
Jenom chci vědět proč.
Proč mě tam strčil.
Přišel o manželku.
Přišel jsi o manželku. Krátce před nástupem do Lumonu.
- Gemma. - Mhm.
Byla to autonehoda. A nejdřív ses snažil zase vyučovat.
Byl jsem učitel?
Profesor. Dějin.
Snažil ses k tomu vrátit tři týdny po nehodě
a byla to katastrofa.
Ještě pořád jsi ji měl pod kůží, víš? Všechno kvůli tomu bolelo.
Proto sis asi myslel, že odloučená práce bude…
Doufal, že ty budeš žít bezbolestně.
- Hezké jméno, Gemma.
Jo.
Všichni jsme si byli blízcí. Bylo to super.
Byla báječná.
A ty vedle ní taky.
PŘÍCHOZÍ HOVOR COBELOVÁ
Prý se s tebou nemám bavit.
Spustili podělanej NP! Mark S. je zasranej vnitřkař!
Cože? Nemožné.
- To Dylan. Plánovali to celou dobu. - Helly je na tom večírku.
O Helly se postarám. Tak jako vždycky o všechno.
Ty běž do kanceláře bezpečnosti a okamžitě to vypni!
Sakra!
Zatraceně! Dylane!
Dylane!
Vím, že tam jsi, Dylane! Otevři!
Naserte si, pane Milchicku!
Dylane! Dylane!
Ricken zná vlivný novináře v NY.
A to je lepší než policie?
No, Lumon má prsty v kdečem. Promiň, rozumíš takovým obratům?
Jo, mít v něčem prsty, chápu.
Musíme si vybírat, s kým o tom mluvit.
- Dobře. - Kolik máš času?
Nevím. Možná hodinu?
Jasně, až to tví šéfové zjistí…
Ježíši, já zapomněl. Cobelová. Co tady dělá Cobelová?
Cože?
Má šéfová z Lumonu. Slečna Cobelová. Je tady.
O kom to mluvíš?
No, je jinak oblečená.
Má na sobě takový volný fialový šaty a má šedý vlasy.
To mluvíš o paní Selvigové?
Možná, ale jmenuje se Harmony Cobelová.
A dělá v Lumonu?
Jo, je moje šéfka.
Kristepane.
Dylane.
Proč tohle děláš?
No tak.
Jsi přece kultivátor čtvrtletí!
„V mnoha kulturách je sex cosi nečistého,
- ale pro mě…“ - Paní Selvigová?
- Co? - Je tam? Paní Selvigová?
- Víte… - Co?
Paní Selvigová?
- Co se děje? - Má Eleanor!
Cože? Ehm… Omluvte mě na moment, jo? Ehm…
Lásko? Co jsi říkala?
Paní Selvigová má Eleanor. Viděls ji?
- Panebože. - Co se děje?
Panebože. Její auto je pryč.
Dala jsem jí naše dítě a ona odjela!
- Odjela? S Eleanor? - Vzala si ji ode mě a odjela!
- Prošli jsme dům? - Ne!
- Tak jo, mrkneme se. - Panebože!
Vsadím se, že nálady byly zklamané.
Můžu tě za nimi ještě odvést. Zařídím ti jakýkoli benefit chceš.
Poslyš, o některých ještě ani nevíš.
Máme… Máme i paintball a obaly na hrnky s kávou.
No tak, Dylane!
Stačí jen říct a pro jeden ti hned dojdu, Dylane.
No tak, kamaráde!
Chci si kurva vybavovat narození vlastního syna!
Máš další dvě děti.
Povím ti o nich.
Otevři a řeknu ti jména.
No tak, Dylane.
- Dylane!
VÍTEJTE, PŘÁTELÉ LUMONU
Jejda, nezabrzdila jste!
Jmenuji se Helena. Z klanu Eaganů.
A v téhle rodině vyrůstáte v tom, že zaměstnanci…
- Za dvě minuty jedeme. - Díky.
Hodně štěstí.
Uvedu tě. Stačí se držet těch bodů.
Řekni, jak svou vnitřkařku bereš za svou sestru.
- To se bude líbit. - Jasně.
Budeš skvělá.
Ve svém pokojíčku není.
Byli jste ve všech pokojích?
No díkybohu.
Devon! Mám ji!
Devon, tady je! Našel jsem ji.
Našel jsem vaše dítě.
- To já ji našel!
Dylane!
- …pracovitější a šťastnější.
Jako u každé přelomové technologie i tady došlo na pár potíží.
Drobných překážek.
Ale dnes jsem vás sem přišla ujistit, že stojíme na prahu revoluce.
Jistého druhu empatické revoluce, která staví lidskou bytost…
- Bože! - Jsi to ty?
O čem to mluvíte?
Jsi to ty, že?
- Teď tu vaši společnost zničím.
Svou společnost!
Kdo si sakra myslíš, že jsi?
Ne. Tvoji přátelé budou trpět.
Mark bude trpět.
Ty už dávno nebudeš existovat,
ale je necháme žít, v bolestech.
Jste na řadě.
…že to jde i lépe.
Přestože za svého života čip odloučení neviděl,
jde o zhmotnění jeho dobrotivých a noblesních myšlenek.
Ale o tom už nám poví někdo s osobní zkušeností.
Dámy a pánové, náš čestný host,
Helena Eaganová.
Díky, Natalie.
Devon!
Jsem Helly R.
Jsem vnitřkařka.
A všechno, co vám o odloučení řekli, je lež!
Devon!
Burte!
Ne, ne, ne. Poslouchejte. My nejsme šťastní. Jsme zoufalí.
Burte!
- Oni nás tam dole mučí!
Burte!
Devon! Prosím!
Jsme vězni!
Ona žije!
Burte!
Růžena Svobodová