מי את?
בוא איתי.
יכולת להיפטר מהנייד של פיטי לפני שבועות, למה לא עשית את זה?
אני מצטער, מי את?
אני זו שעזרה לחבר שלך.
עזרה? כוונתך להתמזגות מחדש? זה הרג אותו.
ההליך לא הרג את פיטי.
אילו הוא היה מציית להנחיות שלי
ולא בורח בסימן הראשון למחלה...
אז את דוקטור?
אני הכנסתי את השבב לראש שלך,
ואני עדיין היחידה שיכולה להשבית אותו.
אולי אני לא רוצה שישביתו אותו.
טוב. אולי הפנימי שלך רוצה.
אתה תוהה מה הוא חושב על זה, נכון? אתה תוהה אם הוא מרוצה?
אני שונאת את המונח "פנימי". ילדותי כל כך.
מנגד, אתה מנותק זה שנתיים, נכון?
אז הפנימי שלך עדיין תינוק.
הפנימי שלי חי את החיים שלו, וכתוצאה מכך, אני חי את חיי שלי.
אבל הוא קיים רק בגללך.
ולכל דבר ועניין, הוא אתה.
אתה חושב שהוא מתנהג שונה שם למטה?
מסרק את שערו אחרת, צוחק מבדיחות שונות?
אולי הוא אוהב את זה, אתה צודק.
אבל אולי לא.
אולי הוא חולם בכל יום לפלס את דרכו חזרה לפני השטח.
אבל אתה לא תדע. אתה לא תדע לעולם.
אתה הבאת אותו לעולם הזה ללא רשותו,
על בסיס הרצון שלך בנוחות רגשית.
אני לא אדם רע.
אני חושבת שאתה רוצה לעשות את הדבר הנכון.
שניכם רוצים.
מר סקאוט.
אני מכיר אותך?
אנחנו עובדים יחד. שם למטה.
אתה משוחח עם מישהו, מארק?
זה בסדר. אני חבר.
חרא!
מה את עושה, לעזאזל?
תפוס אותו בזרועות. - מה?
בוא הנה. הזרועות שלו.
אלוהים. אלוהים.
לעזאזל! אלוהים.
חרא. אלוהים.
אני עובד איתו.
לא נכון.
שמו דאג גריינר. הוא ראש האבטחה בקומת המנותקים.
אבטחה? אלוהים.
טוב, אני עומד להקיא. אני צריך להקיא.
אני אקיא ברגע זה. - לא! לא!
הדנ"א שלך נמצא בתוך זה!
תסתכל, כרטיס האבטחה של גריינר.
גישה מלאה ואי אפשר לשייך את זה לאיש.
קח את זה לעבודה מחר. הוא ידע מה לעשות.
מי ידע מה לעשות?
אתה.
תן לי את הטלפון. הטלפון של פיטי. תן לי אותו.
אני אטפל בזה.
לך הביתה, תיפטר מהבגדים שלך.
לך עכשיו.
אני אצור קשר. יהיה בסדר.
נסיים את מה שפיטי התחיל, מארק.
תתחפף מכאן!
הו. היי. - היי.
באתי לשתות מים. את צריכה משהו?
איפה היית?
מי, אני?
כן. - אני רק...
שמעתי את המכונית.
שמעת מכונית?
אתה מתנהג מוזר.
אולי זה היה רק חלום.
אני ערה כבר שעה, ולא היית כאן.
בסדר, פשוט...
אני מצטער, אני...
חשתי צורך לנהוג קצת.
אתה בסדר?
טוב, זה עניין גדול מבחינתי. ו...
אני לא יודע. זה...
אתה רוצה שאני אלך?
אולי.
קיבינימט.
מארק!
היי. - יצאת מוקדם בתוך כל השלג הזה.
לרוב אתה זורק אשפה בשעות אחר הצהריים המוקדמות.
טוב, אני מתחיל את היום מוקדם, אני מניח.
אתה נראה טרוד, מארק.
אולי כדאי שנדבר אחר כך על ספל תה לבנדר חם וטעים?
כן. נראה איך היום יתפתח, מבינה?
ג'ק פרוסט בהחלט זקוק לשמפו נגד קשקשים חדש.
- זיקוק נתוני-מקרו -
ברט ג'.
מר מילצ'יק. לעונג הוא לראות אותך, אדוני.
מוקדם כל כך. - שב, בבקשה.
תודה.
הבאתי לך משהו.
ה-7199 ג' החסר.
אוסוולד ישמח מאוד. גם אני שמח.
מצוין. עכשיו נוכל להתמקד בהכנות האחרונות.
בהחלט נוכל. - ללא הפרעות.
וכך נעשה. - מעולה.
אפשר? - כן, כמובן.
יוצא מן הכלל.
כן. - וואו.
היית מנהיג דגול של המחלקה הזאת ברט ג'.
תודה.
מגיע לך משהו מיוחד.
לא ביקור בחדר המנוחה, אני מקווה.
אתמול היה די והותר.
לא, לא זה. משהו אחר. המשך יבוא.
דילן ג'. בוקר טוב.
מה זה היה, לעזאזל?
תצעד איתי.
מה שקרה אמש נקרא אפשרות שעות נוספות.
אמצעי ביטחון שמשתמשים בו לפעמים כדי להעיר מרחוק עובדים מחוץ למקום העבודה.
לא סיפרת לנו שאתם יכולים לעשות את זה.
זה לשימוש במקרי חירום בלבד.
ולא התייעצתי עם גברת קובל כי היא מתוחה מאוד.
הילד. הוא... הוא היה הבן שלי?
הוא הסכים לספור עד 1,000, ואז הפר את הבטחתו.
לא הייתי מספר על זה לעמיתיך, דילן.
האש"ן מיועד רק למי שצריך לדעת. מובן?
אתה יכול לומר לי את שמו?
אי הידיעה היא כנראה לטובה.
היי, אני יודע שזה היה רבעון קשה.
אני אארגן לך הטבות מיוחדות.
נשמע טוב?
אתה אדם טוב, דילן. אדם טוב.
מארק ס'. בוקר טוב.
בוקר טוב.
אז אני הולך ל...
אני כאן כדי ללוות אותך לשולחנך.
פרוטוקול חדש.
נשמע טוב.
אחריך.
רגע, אנחנו נעולים בפנים עכשיו?
אני מעדיף את הביטוי, "ממוקמים בבטחה."
הדלתות האלה עוזרות לנו להבטיח שכולכם תהיו בחללי העבודה שלכם.
זאת הנחיה של מר גריינר?
מארק ס' כאן.
שב.
אני... - קפה. שחור. אני אביא לך.
בוקר טוב, מארק.
בוקר טוב. - בוקר טוב.
מארק, מה זה?
מה שלומך, אירב?
שלומי טוב, תודה. אני...
השיפוץ... יפה מאוד.
כן.
דילן, אתה בסדר?
אני בסדר.
זה הכי טוב שלך? איפה התגובה הממזרית שמתובלת בניבולי פה?
בבקשה. היישר מהגבעות של רואנדה.
תודה.
היי, זה אני. לא יודע אם שמעת, אבל גריינר לא הגיע.
הכול בסדר, רק תוהה איפה את.
אז אני מכופפת את פלג גופי העליון מעט קדימה,
בעודי מערסלת את העורף, כך.
נושפת ברכות. משב קליל.
אז אני עושה את זה, ואת זה.
מראה לתינוקת את הילת הפטמה ואנחנו מתחברות.
עכשיו את תנסי.
בסדר.
מוכנה? את מוכנה, ילדונת?
בסדר.
כן, תחשפי את הילת הפטמה, תראי לה. - בסדר.
היא... - הרי לך.
כן, אלינור, כן! כן. - אלוהים.
גמיעה של תינוקת. גמיעה של תינוקת.
אז היא נכנסת לשירותים בנמל התעופה כדי לנסות לשאוב ביד.
היא נכנסת לתא, ומנסה לעשות את זה בנייר טואלט,
אבל זה התיז לכל עבר.
כן, כמו צינור כיבוי אש כועס. - אוי, לא!
תפסיקי.
אלוהים. תודה שאת עוזרת לי.
אמרת שאת צריכה ללכת לחנות?
הם יכולים להסתדר בלעדיי. אני נהנית.
חוץ מזה, זה לא שיש לך צי של מטפלות ומשרתים
שבאים לטפל בך, הלוא כן?
לא.
פגשתי אישה עשירה במרכז הלידות.
אני מניחה שבעלה סנאטור.
וואו.
אני יודעת, אבל זה היה מוזר כי ראיתי אותה שוב בפארק כמה ימים לאחר מכן,
והיא ב-100 אחוז לא זכרה אותי.
איזו סנובית.
כן.
כאילו... אני לא יודעת. זה מטופש.
החברה של מארק, "לומון", הם אומרים שהם מנתקים אנשים רק בשביל עבודה.
אבל חשבתי, מה אם מישהו...
מה אם היית רוצה תינוק, אבל לא היית רוצה...
אני לא יודעת.
אני חושבת שלא הייתי זוכרת אפילו את קלארק גייבל
מיד אחרי לידה, אז...
כן.
מנותק.
למה מארק עשה את זה לדעתך?
זה קרה מיד לאחר שהוא איבד את אשתו.
בהתחלה, הוא ניסה להמשיך ללמד בקולג', אבל הוא לא הצליח.
הוא מדבר עליה לפעמים?
לא באותה מידה שהייתי רוצה.
כשבעלי נפטר, חשבתי שאני רואה אותו בכל מקום.
זה היה קשה כל כך.
מארק חושב שהוא רואה אותה?
- בכירות הושלמו 33 אחוזים -
היי.
הייתי בשירותים. - כן?
כן. היי, מה קרה לתוויות של הסבון?
התוויות של הסבון? - כן.
לא אמורות להיות תוויות על המתקנים לסבון שאומרות, "סבון"?
מעולם לא היו.
כולנו יודעים שזה סבון.
נראה כמו שאלה לא"ע.
אירב, אתה יודע שאסור לנו ללכת לשום מקום.
אני מבין שאתה דואג לברט.
אתה חושב שהוא נענש בגלל הביקור שלנו?
אני חושב שכן, הודות לך.
אילו רק מישהו היה אומר לך
שללכת לשם זה רעיון דפוק ומחורבן מלכתחילה.
יום טוב, מזקקים.
מה זה?
חמ"ר.
היא הגיעה ל-75 אחוזים?
הלי ר', תצעדי קדימה, בבקשה.
חמ"ר?
בכך שהגעת לזיקוק של 75 אחוזים בסיינה, זכית
עבורך ועבור עמיתייך המזקקים בחמש דקות של חוויית מוזיקה וריקוד.
מר מילצ'יק, היא הגיעה ל-73 אחוזים.
כן, טוב, זה היה בוקר קשה לכולנו.
למה לך? - וחשבתי שמעט קלות דעת
היא בדיוק מה שנחוץ כעת.
הלי, תיגשי לעגלת החמ"ר, בבקשה.
את יכולה לבחור ז'אנר אחד ואביזר אחד.
- חוויית מוזיקה (בחר באחת) -
- פאנק וולגרי סווינג מקפיץ -
מאראקה. בחירה מצוינת.
היית צריכה לבחור בקסטנייטות.
אני בוחרת ב"ג'ז מתריס".
על אף שהחוויה היא לכבודה של הלי,
אני ממליץ לכל המזקקים לנצל את ההזדמנות הזאת.
וואו.
בסדר.
תודה.
אני עצבנית!
קדימה, מארק.
אירווינג, מה אתה שווה? תראה לנו.
אבא'לה. אבא'לה.
מה שמו? תגיד לי מה שמו! - תעזוב אותי!
תעיפו אותו ממני!
הוא נושך אותי! - דילן, מה לעזאזל!
אלוהים! דילן! די, דילן! - הוא נושך אותי!
הוא חדר את העור.
הוא צריך לעבור בדיקת טטנוס טוקסואיד.
עכשיו הגזמת, דילן. אני אדווח על זה לגברת קובל.
כן, רוצה ללכת אליה יחד?
חוויית המוזיקה והריקוד מבוטלת בזאת רשמית.
מה לא בסדר איתך?
הם יכולים להעיר אותנו.
מה?
בעולם שבחוץ, קוראים לזה אפשרות שעות נוספות.
על מה אתה מדבר?
אתמול בערב, אחרי שעליתי במעלית,
התעוררתי בחוץ, בבית שלי, עם מילצ'יק.
מה?
ראיתי את הבן שלי.
ואז הוא חיבק אותי.
הוא שמח כל כך לראות אותי.
אז מילצ'יק לקח אותו, וזה הסתיים.
זה קרה מהר כל כך, אני מנסה להיזכר בפרטים נוספים.
אלוהים, דילן. זה מטורף. - כן, זה לא הוגן.
ועכשיו אני אמור לזכור את זה כאן בכל יום.
ואני לא אראה אותו שוב לעולם.
הוא לא הבן שלך, דילן. הוא הבן של החיצוני שלך.
בולשיט. הוא גם הבן שלי.
זה טוב. נוכל להשתמש בזה.
מה?
אם הם יכולים להעיר אותנו בחוץ,
מה ימנע מאיתנו מלעשות את זה לעצמנו?
מה ימנע מאיתנו?
אפשר למצוא את מה שהם משתמשים בו כדי לשלוט בזה ולהחרים את זה.
נוכל לראות את העולם שבחוץ, לגלות מי אנחנו.
אבל הלי, תסלחי לי, אבל זה סוטה. אנחנו פנימיים.
חוץ מזה, אמצעי השליטה לבטח נמצאים במקום שאין לנו גישה אליו.
כמו משרד האבטחה?
זה...
כרטיס המפתח של גריינר?
איפה מצאת את זה? - בכיס שלי
במהלך חוויית המוזיקה והריקוד.
אני חושב שהוא היה עליי כשבאתי לעבודה היום.
למה החיצוני שלך מחזיק בכרטיס המפתח של ראש האבטחה?
אני לא יודע.
אני חושבת שהגיע הזמן לטיול.
למשרד האבטחה שבו עובדים כל המאבטחים?
מדהים. כן.
מי אומר שיש שם מאבטחים? ראיתי רק את גריינר.
ומילצ'יק? - הוא לא יכול להיות בכל מקום.
כל הכיוון של השיח... - אתה יודע איפה המשרד?
פיטי ראה אותו במהלך תרגיל שרפה בשנה שעברה. הוא הראה לי.
אנחנו יכולים לעשות את זה.
- ארון אחסון -
אם מילצ'יק כן יופיע, תעכב אותו.
אני אטפל בזה. - בסדר.
נקווה שזה יעבוד.
עדיין אין תגבורת.
טוב, זה הרבה אחרי אגף הנצחיות, אז...
אירווינג.
אני מצטער, מארק.
לאן אתה הולך? - אני חייב לוודא שברט בסדר.
מה בנוגע לתוכנית?
אני מצטער, מארק. אני לא שומע. אני אחזור.
כלומר... - מה?
בסדר.
הנה החדר.
זה ממש מוזר.
זה כאן.
אלוהים.
- זנ"מ: אירווינג, דילן הלי, מארק -
תראה, אלה אנחנו.
מה השם של הדבר הזה? פיקוח משהו?
אפשרות שעות נוספות.
- שרת ניטור בריאות -
- משרד אבטחה מדריכי פרוטוקול הפעלה מהירה -
חרא.
- יורדת קובל -
חרא. - מה?
זו קובל.
היא לא תבוא לכאן.
- פרוטוקול אפשרות שעות נוספות -
נפלא שאת יודעת את זה. בואי נתחפף מכאן.
הרמוני, חיפשתי אותך.
זה לא זמן... - המועצה כאן.
ברגע זה?
דאג גריינר מת.
מה?
המועצה מוצאת שזה מטריד מאוד.
המועצה רוצה לדעת אם ידעת שהוא נעדר
ואם דיברת עם המשטרה.
מי שהרג את מר גריינר הוא כנראה
אותו אדם שמיזג מחדש את פיטר קילמר.
המועצה מזכירה לך שהתמזגות מחדש לא...
התמזגות מחדש התרחשה. ויש לי נתונים שמוכיחים את זה.
ואני אשמח לחלוק את הממצאים שלי באופן אישי
וללא מתווכים.
המועצה מסכימה...
ותתפנה לפגוש אותך באירוע הגאלה של משפחת איגן בשבוע הבא
כדי לדון בכך. פרטים נוספים בהמשך.
אני מצפה בקוצר רוח לקבל אותם.
אז אין שם איש? זה רשלני ברמה דפוקה.
אולי מספיק שאנחנו חושבים שצופים בנו כל הזמן.
חבל שאיש לא אמר לכם שהכול כאן בולשיט.
זה נשמע הגיוני? - כן.
יש כמה צעדים, אבל למעשה זה פשוט מאוד.
מפעילים את כדור המעקב, מקלידים את הקוד,
ואז החלף, הקלד, הפוך,
הקלד, החזק. - מה?
כדור המעקב, הקלד, החלף, הקלד, הפוך, הקלד, החזק. בום.
מה?
אני חכם. לכן יש לי כמות מלכודות אצבע גדולה פי שלושה משלכם.
אבל כדי לעשות את זה, אחד מאיתנו צריך להישאר מאחור, נכון?
כן, אחרי העבודה. אני יכול. כבר הייתי בחוץ, כך שזה הוגן.
אצילי מאוד מצדך, אבל אני חושבת שזה מתוכנן לשני אנשים.
נהדר. יש לי כוח של שני אנשים.
זה לא קשור לכוח.
כן, רואה. יש שני מתגים שצריך להחזיק פתוחים
במהלך ההליך עצמו.
והם משני צדי הדלת.
אני יכול לעשות את זה.
- ביי ביי, ברט! -
גבירותיי ורבותיי,
מה דעתכם על מחיאות כפיים לאיש השעה, הא?
תתקרבו. תתקבצו סביבי.
ברט, ברט, ברט.
- הדלק -
ברכות, מעצבים...
ומזקק אחד.
נצטרך לבדוק את הדלתות.
בינתיים...
ברט ג', זה בשבילך.
- ביי ביי שם קטע - "ברט ג'" -
שלום.
זה די מוזר, אבל...
הרבה דברים בעבודה הזאת מוזרים.
כולכם יודעים את זה טוב ממני. אני מנחש.
ואני לא מכיר איש מכם, כמובן,
אבל האיש שעומד שם איתכם מכיר אתכם.
הוא עבד איתכם במשך שבע שנים כמעט,
ואני מקווה שאלה היו שנים טובות.
אני לא יודע איך הן היו
או מה בדיוק אני או הוא עשינו איתכם,
אבל אני יודע איך אני מרגיש בכל יום כשאני חוזר מהעבודה.
אני חוזר הביתה עייף, אבל בתחושת מימוש. אני מרגיש מסופק.
אני מחבב אתכם מאוד כנראה.
ועל אף שהיום זה היום האחרון שלי איתכם,
אני בטוח שתישארו איתי ברוחכם
בפינה כלשהי, בלתי נגישה לחלוטין, במעמקי התודעה שלי.
הרושם שהותרתם עליי בלתי מחיק,
אם כי איני מודע לו ברמה הכרתית, ו...
לעולם לא אשכח איש מכם, על אף שכשאני יושב כאן עכשיו,
אני לא זוכר כלל שפגשתי אתכם
ואין לי מושג מה שמותיכם
או מה המאפיינים הפיזיים שלכם,
או כמה אתם בכלל.
בכל מקרה, אני רק רוצה לומר, תודה לכולכם.
וברט, נתראה.
ברכותיי.
עבודה טובה, חבר.
דרך צלחה.
אתם פשוט תעמדו כאן...
ותניחו לו למות?
אירווינג, מה?
אנחנו נענשים מפני שפעלנו בניגוד להנחיה של המייסד?
החיצוני של ברט פורש. זה יקרה גם לך יום אחד.
חתיכת בן זונה זחוח.
אתה לא מנותק.
אתה יוצא מכאן עם הזיכרונות שלך.
אתה לוקח אותם איתך הביתה בכל ערב.
איש לא יכול לקחת אותם ממך, להשמיד אותם.
כאילו לא היו קיימים מעולם.
כאילו שאתה לא היית קיים!
מספיק! אתה תחזור לזנ"מ.
מר מילצ'יק, אנא.
יהיה נפלא אם הוא יהיה כאן.
הוא לא יגיד יותר דבר.
אתה יכול להישאר למסיבה של ברט ולתמוך במעבר שלו.
אבל בתנאי שתתנהג באופן שלא יבייש אותך,
את המייסד או את צאצאיו.
אני לא יודע מה נכנס בכם היום.
כן, מר מילצ'יק.
כעת, הבה ניפרד מברט.
- שיר פרישה לפנימי -
אני מקווה שכולכם תיהנו משיר הפרישה לפנימי של ברט ג'.
"בוקר טוב, אתמול
אתה מתעורר והזמן כבר חמק לו
ולפתע קשה למצוא
את הזיכרונות שהותרת מאחור
תזכור, אתה זוכר?
את הצחוק ואת הדמעות
את הצללים של השנים הקודמות המעורפלות
הזמנים הטובים והזמנים הרעים שראית
וכל האחרים שביניהם
תזכור, אתה זוכר?
את הזמנים של חייך?
אתה זוכר?
הושט יד לאושר ולעצב
תאחסן אותם בתוך תודעתך
כי הזיכרונות הם זמן שאתה לווה
כדי לבזבז כשתגיע למחר
והנה החלק הכי עצוב
החלק הכי עצוב
העונות חולפות בזו אחר זו
אז תאסוף רגעים כל עוד אתה יכול
תאסוף את החלומות שתחלום היום
תזכור
האם תזכור את הזמנים של חייך?"
אירווינג?
בואו נשרוף את המקום הזה עד היסוד.
- פסל חדש בגאנז "לא פורנוגרפי" -
- קולג' גאנז יכריז על הזוכות במלגות -
- לסטודנטיות שלומדות רוקחות ופסיכולוגיה -
היי. - היי.
הטלפון שלי.
נכון, כן. תיכנסי.
מה שלומך?
אני בסדר. איך אתה? - נהדר.
תיכנסי. תרגישי בבית.
מצאתי אותו בין הקיר למיטה.
הייתי מקפיץ אותו אלייך, אבל אני לא יודע איפה את גרה.
זה... זה נהדר.
אתה בסדר?
כן. אני בסדר. את יודעת, קצת עייף.
בסדר. אני אלך.
לא, לא. בחייך.
תשמע. אני חושבת שאתה לא מוכן לזה.
לא, אני חושב שאני ממש מוכן לזה. - לא.
אני חושבת שאתה לא מוכן לשום דבר. אתה מבולבל עכשיו.
אני ממש מצטער. - בסדר.
ואני מצטער על כך שדיברתי עליה.
לא, זה היה יותר מדי. זה היה...
יודע מה? אתה יכול לדבר עליה, אתה יכול לא לדבר עליה.
מה שבא לך. - בסדר. חכי רגע.
תסתכלי.
רואה? זו היא.
איננה.
מה?
בסדר. אספר לך עליה.
אלכסה, אנחנו יכולים... אנחנו נדבר על ג'מה.
היא הייתה נהדרת. היא...
שלום, מארק.
באמת?
אלוהים...
היא הייתה נהדרת.
היא הייתה יוצאת מן הכלל.
"אני אראה אותך
בכל המקומות הישנים והמוכרים
שהלב הזה שלי מחבק
לאורך כל היום
בבית הקפה הקטן ההוא
הפארק שניצב מולו
הקרוסלה של הילדים
עץ הערמונים..."
אשתי הייתה יוצאת מן הכלל.
"אני אראה אותך..."
אשתי הייתה אלרגית למוסקט.
"בכל יום קיץ יפה..."
וכשהיא התעטשה, היא תמיד התעטשה פעמיים.
"בכל דבר שמואר ועליז..."
אשתי אהבה כלבים של אחרים.
"תמיד אחשוב עליך בדרך זאת..."
אשתי חשבה שקרדיגן נראה מגוחך.
"אני אמצא אותך..."
אהבתי את כל הדברים האלה בה...
במידה שווה.
"וכשהערב יורד
אני אביט בירח
אבל אני אראה אותך
אני אראה אותך
בכל יום קיץ יפה
בכל דבר שנכון ועליז
תמיד אחשוב עליך בדרך זאת
אני אמצא אותך
בשמש של הבוקר
וכשהערב יורד
אני אביט בירח
אבל אני אראה אותך..."
תרגום: גיא רקוביצקי