„Můžu cítit jedině lítost a tu cítím.“
JSEM VDĚČNÁ, ŽE MÁ VINA BYLA ZACHYCENA,
MŮJ PÁD ZMÍRNĚN DLANĚMI STARŠÍCH.
UBLÍŽILA. ZA MÉ ČINY
Obávám se, že to nebylo upřímné.
Ráno to zkusíme znovu.
Tak zítra, Helly.
Do prdele.
Včera jsem to četla už třistakrát.
Bylo to 259krát. Znovu, prosím. Hned.
Kdo to sakra mluví?
„Odpusťte mi, jak jsem tomuto světu ublížila.
Za mé činy nemůže pykat nikdo jiný než já.
Jen mé jméno by měly poskvrňovat.“
Vážně mě to mrzí, dobře?
Mrzí mě to.
Žádné vlastní formulace. Znovu.
Odloučení
ZMEŠKANÉ HOVORY BLOKOVANÉ ČÍSLO
KEMPOVÁNÍ
MYSL – OKM – ODPOČÍVÁRNA OAD – KŘÍDLO VĚČNOSTI
JSME TADY, PROTOŽE NEJSME TAM.
- Marku? - Jo?
Je 11 pryč a Helly je v odpočívárně od včerejška.
- A? - Jsi šéf oddělení.
Neměl bys zjistit, jaké dělá pokroky?
- No… - To nemá jak vědět.
- Může se zeptat. - Nezeptá.
- Může. - Fajn…
Zdravím.
Hrozně nerad ruším.
Nedávno jsme se potkali. Jsem Burt z Optiky a designu.
- Dobrý den, Irvingu. - Zdravím, Burte. Co vy tady?
- Jak ses sem sakra dostal? - Dylane!
Má předchůdkyně Alice K. sem chodila, když ještě bývaly schůzky.
- Nechala nám instrukce. - Sem s nima.
Fajn. Dobře.
- Co pro vás můžeme udělat? - Díky, no…
Irvingu, onehdy jste říkal,
jak moc se budete těšit na ty nové tašky.
Ale možná jste jenom žertoval.
Ne, vůbec ne.
Dobře. Já z toho byl nervózní, protože jste zmínil,
že vás to čekání možná bude rozptylovat od práce,
což jsem způsobit nechtěl.
Tak mě napadlo, že je prostě přinesu hned.
Tak už na ně nebudete muset myslet.
Přinesl jste nám ty tašky přednostně?
Zdálo se mi to správné. Vím, že váš čas je cenný.
Dobře, tak je někde položte a hurá zpátky do OAD.
Jistě.
Taky mám pro vás jednu pozvánku.
Jak říkám, vím, že tu tvrdě pracujete,
tak kdyby vám prohlídka OAD zněla jako příjemné zpestření,
srdečně rád ji Irvingovi i vám ostatním nabízím.
Plán cesty z vašeho směru najdete na taškách.
To ani náhodou.
Dobře.
Díky, Burte.
Já děkuju.
Mně na přijetí toho pozvání přijde moc brzy.
Je absurdní, že jsme tam doteď nebyli.
Kierovou vizí bylo, že všichni spolupracujeme.
To platilo, než lidi z OAD začali lidem trhat střeva.
Nesmysl. Před jednou jsem zpět.
Je po něm.
Irve…
Kolikrát?
Přesně 1 072krát.
OAD OKM
- Co má být ten hlas za dveřmi? - Myslíš to plačící dítě?
ARAŠÍDY
Ne. Ten naštvanej mumlající chlap.
Lidi? O odpočívárně bychom mluvit fakt neměli.
Důležitý je, že ses omluvila správně a jsi z toho venku.
Musíš tu věc oblbnout tím, že myslíš na něco, čeho fakt lituješ.
Já si třeba představuju, že můj venkař má jednu dvě milenky,
což z něj dělá machra, ale je mi líto těch manželů.
Poslyš.
Odpočívárna je na pytel.
Ale od toho máme procedury a protokoly, díky kterým v ní neskončíme.
Naučíš se je. Věř mi.
Haló?
Kdo je tam?
Zdravím.
Jsem Irving B. z oddělení Kultivace makrodat.
Nedávno jsme se potkali na chodbě.
Burt je u řady šest.
Na nic nesahejte.
Ty velké obálky udrží i výtisk apendixu.
Ale všechna ta díla z chodby samozřejmě převážíme v rámech.
Tolik věcí k pamatování.
Nějak to s Felicií zvládáme.
Jistě je to snazší, než co celé dny musíte zvládat vy v OKM.
Můžu si jedině představit, jaké to je, když dorazí nová díla.
Vždyť je vidíte úplně první.
Je to hrozně hloupé, ale vyloženě mě rozplakalo,
když jste pověsili obraz Kierovo mladistvé zotavení.
- Ale ne. - Vážně.
Nikdy mě nenapadlo, že uvidím pasáž z příručky na plátně.
Viselo tam jen asi měsíc, ale že to teda byl skvělý měsíc.
Pojďte za mnou.
Když plátno procestuje všechna oddělení,
vrací se zase sem.
Neříkejte!
- Kam zmizela Felicia? - Pro něco do skladu.
Voilà.
„Nenech si v žilách kolovat slabost.
Drahý pracovníku, utop ji v sobě.“
„Vstaň ze smrtelné postele a vyraz kupředu,
zocelený tím zápasem.“
Přesně tak.
Já…
Nemůžu uvěřit, že…
…že to tu máte.
Omlouvám se. Kolik je?
Už musím jít.
Ahoj, Helly.
- Mám čtyři procenta. - Jo! Dobrej pocit, ne?
- Asi jo. - Super. Jsem rád, že souhlasíš.
Skvělá práce.
VAŠE PRAVÉ JÁ VÁŠ SPIRITUÁLNÍ ŽIVOTOPIS
NĚKTEŘÍ MOŽNÁ BYDLÍ TADY
Co to je?
Mohla bys to položit?
- Položit co? - Je to mapa chodeb.
Ne, není.
Přece si žádný kreslit nemáme.
Správně. A já ji nekreslil, jen našel.
- Myslím, že je Peteyho. - A tys ji neodevzdal?
Jsi fakt pokrytec.
A mě tu peskuješ kvůli pravidlům.
Nepeskuju. Jen nechci, abys musela do odpočívárny.
Fakt Petey mapoval? Ukaž.
Má tu wellness, management, věčnost… O tom všem víme.
Musel na tom dělat týdny.
Proč nesmíme kreslit mapy?
Eaganovo pravidlo. „Nebudeš vytvářet miniatury mého díla.“
Proč?
Co je sakra tohle?
To budou domy, ne? Takhle vypadají domy.
Jo, protože jsou to jen čáranice kreslený z nudy.
Třeba jsou venku a Petey k nim našel cestu.
Tak co dělají na mapce odloučeného oddělení?
- Může to tak být. Co ty víš? - Není.
- Zjevně se ti snažil něco říct. - Ne.
Ty jsi ale řiťolezec.
Jsi oddanější oddělení než příteli.
Jsem oddanej tomu, jaký to tu bylo, než ses zjevila ty.
Když tu byl Petey?
Jo, tehdy tu vládla rovnováha.
Bylo možný se tu bavit i pracovat, aniž by se tu všechno hroutilo.
Ta práce je kravina.
Ta práce je záhadná a důležitá.
A vypořádáváme se s nejistotou, která z ní plyne,
způsobem, jakej si Kier přál.
Společně. Jako rodina.
I kdyby mi někdo vyhrožoval podříznutím,
nechtěla bych být tvá rodina ani za nic.
Tvůj nejlepší přítel ti tu nechal tohle a tobě je to fuk.
Máš pravdu. Je mi to fuk.
Marku…
Tak, a je to pryč. Díky, Helly. Teď se můžeme vrátit k práci.
Marku!
Máme naléhavý problém.
Dobře. Tak jo…
Šel bych za Milchickem, ale nechtěl jsem přeskakovat šéfa.
Dneska se tu pašuje ve velkým.
- Co tím myslíš? - Ale nic.
Viděli jste tu už někdy něco takovýho?
Pasáž 31 na straně 110.
„Nechť ti stačí má slova a nerozptylují tě badatelské pokusy méně schopných.“
Žádné knihy kromě příručky. Vím.
Co to děláš?
Helly ranila jeho ego. Řekla, že je řiťolezec.
- Nejsem raněnej, jen chci… - A sakra.
MARKOVI, KARTOGRAFOVI MYSLI.
Co to má být?
Další vzkaz od Peteyho? Mrkni, jestli jmenuje i mě.
To bude test oddanosti. Vzpomínáš si na ty pálivé sladkosti?
Předám to Milchickovi.
Co? Proč? Je to poklad. Adresovanej tobě.
Skvělé rozhodnutí, Marku. Je to heretický text. Hned mu ho odnes.
Tak jak to tam vypadá? Krápníky a tak?
Ne, Burt z toho udělal velmi přátelské místo.
Rozumí duchu Lumonu.
Helly?
Helly!
Proboha!
Chci kameru!
- Promiňte, slečno. Hned… - Co se děje?
Děje se to, že mi okamžitě dáte kameru,
abych mohla své venkařce natočit svou výpověď, a to sakra hned,
nebo jí budete vysvětlovat, jak přišla o čtyři prsty.
Dobře. Zkusíme se trochu…
Cobelová, že?
Ano.
Cobelová, máte dojem, že si z vás jen dělám prdel?
Ne. Ne, neděláte.
Helly!
Ahoj, Marku. Zrovna si tu povídám s tvou podřízenou.
Pane Milchicku,
můžete prosím podat videokameru?
Ahoj.
No, šéfe. To je asi ta chvíle, kdy tě mám poslat do horoucích pekel.
Jenže ty už tu jsi.
A nic mě nemrzelo.
Helly, podívala jsem se na to video, kde žádáš, ať skončím.
Viděla jsem i tvé předchozí žádosti a reagovala na ně.
Počítala jsem, že tím to skončí, ale prý sis teď chtěla řezat prsty.
Chápu, že nejsi spokojená se svým životem.
Ale víš co? Nakonec všichni musíme přijmout realitu.
A ta je následující.
Já jsem člověk.
Ty ne.
Já rozhoduju.
Ty ne.
A jestli mi někdy jakkoli poraníš prsty,
nechám tě žít dost dlouho na to, abys toho litovala.
Tvá žádost o propuštění se zamítá.
Vypněte to.
„Přivítejte své dítě na svět obklopeni přírodou.“
Ne, díky.
„Níže si můžete prohlédnout naše venkovské porodní domky.“
Já ti nevím. Jen…
Já teda vidím spíš zaprděnej ski resort než porodní centrum, ale…
Jasně. Ale bude to super a bude se ti tam líbit.
Do jaké míry to byl Rickenův nápad? Na 300 procent, nebo 400?
Dostaň ze sebe tu kousavost, jinak strejdovskej odznak nezískáš.
Víš co? Asi jí v sobě budu mít víc, jsem docela utahanej.
- Mám se ozvat zítra? - Dobře, zatím.
KIERSKÝ ZPRAVODAJ
ODLOUČENÝ ZAMĚSTNANEC LUMONU ZEMŘEL NA „NEZNÁMOU NEMOC“
Už se rada ozvala?
Ne.
Za to s Kilmerem nemůžeš a já už vůbec ne.
Oni to pochopí.
Nemůžeš za to, Harmony.
Jestli chceš obejmout, jdi do pekla najít svou matku.
Ježíši.
- Od Peteyho reintegrace… - Rada reintegraci neuznává.
Musíme získat jeho čip.
Jeho tělo má jít na kremaci
příští neděli po jeho pohřbu.
Jen pro informaci.
Vize.
Elán.
Bystrost.
Veselost.
Pokora.
Shovívavost.
Šikovnost.
Poctivost.
Mazanost.
Marku.
Paní Selvigová?
- Co tu děláš? - Co…
Já… Víte, on prý… Ve zpravodaji stálo, že dělal v Lumonu,
tak mě napadlo, že jsem ho možná znal. Co tu děláte vy?
Chodíval ke mně do obchodu. Zbožňoval můj ibiškový zábal.
No teda. To zírám, svět je vážně malý.
Chudáček.
Dobré na tom je, že tu teď oba někoho máme.
Tak tamhle je.
Jestli se s ním chceš jít rozloučit, počkám tu na tebe.
Prvně si asi odskočím, ale za chvilku se uvidíme.
- Obřad brzy začíná. - Jo.
Whisky. S ledem.
Máme jen víno.
Dobře. Červené, prosím.
Zdravím. Byl to váš přítel?
Byl to můj otec.
To mě moc mrzí.
Asi jste si byli blízcí, že?
Bílé, prosím.
Promiňte, vás neznám. Já jsem Nina.
Mark Scout.
Jsem Peterova exmanželka.
Aha, jo, jistě. Promiňte.
Vy jste z Lumonu.
Takže jste ho vlastně vůbec neznal.
- Možná znal a… - Mami.
Už chtějí začít.
Dobře.
Zdravím, vy… Vy jste June?
Jo.
Těšilo mě.
OSLAVÍME ŽIVOT PETERA KILMERA
TICHÉ ROZJÍMÁNÍ
VZPOMÍNKOVÉ VIDEO
Vy jste tátu znal?
Jo.
Z práce.
Jste jeden z těch.
Napadá vás někdy,
že vypínat si na půl života mozek není to nejlepší řešení životních průserů?
Nejsem si jistý.
Promiňte.
Teď vám něco zahrajeme.
Jsem rád, že tu jsi.
Zahrajeme… Chceme… Teď vás úplně odrovnáme.
- Pěkně to rozbalíme. - Bude rokenrol.
Teď uslyšíte rock!
Nezapomeň, maličký,
do svojí modlitbičky
všechny zahrnout.
Přikryju tě, uložím, před vším hříchem ochráním.
A písek snění víčka obtěžká.
Spát smíš jenom napůl.
Pěkně ten polštář drž.
Zhasneme.
Noc vejde.
Zrnko písku jen
a vítá nás Zem Nezem.
Něco je zle, zhasínej.
Myšlenko zlá, pokoj dej. Dnes Sněhurka nezpívá.
O válce sníš, o lhářích, o plamenech z tlam dračích.
O všem, co kusadla má.
Spát smíš jenom napůl.
Pěkně ten polštář drž.
Zhasneme.
Noc vejde.
Za ruku mě vem.
Už nás vítá Zem Nezem.
Bůh mou duši ochraňuj.
- A když rána nedožiju… - A když rána nedožiju…
K sobě mě vem, Bože můj.
Tiše, děťátko, už nic neříkej.
Žes něco slyšel? Toho si nevšímej.
To jenom příšera na postel škrábe.
- I ve tvé skříni. A v tvé hlavě. - V tvé hlavě.
Zhasneme.
Noc vejde.
Zrnko písku jen
a vítá nás Zem Nezem.
Ne!
Co zkusit hrát tak rychle, že se začne kouřit?
Tobě z uší.
Marku, jsi v pořádku? Moc mě to mrzí.
- Jo. - Ten zánět měchýře je…
Tohle byla chyba. Pojedu.
- Dobře, jedu s tebou. - To nemusíte.
- Ne, v pořádku. Jdeme. - Modleme se.
Otče náš, jenž jsi na…
To tě ten pohřeb příliš rozesmutnil, nebo…
Tak nějak, jo.
Kdyby sis chtěl promluvit…
Ne, díky. Jen… Jsem v pohodě.
Ale díky, že jste mi dělala na pohřbu parťáka.
Dobrou noc.
To je Petey?
To je Petey.
Jak jsi…
Nechal bys mi to prověřit na diagnostice?
Ano?
Volala jste mě, slečno Cobelová?
Slečno Caseyová, ráda bych si objednala speciální wellness sezení pro Marka S.
Pro Marka S.?
Co se stalo?
Prostě ho jen potřebuje. Věř mi.
„Kier tě zve, aby ses napojil z jeho pramene.“
- Irvingu. - Felicia mě odkázala sem.
Je to ode mě hrozné, že se mi tenhle nelíbí?
Ne.
Upřímně, mě taky znervózňuje.
Je to krásná vyhlídka, ale pořád si říkám…
Že může uklouznout.
Bylo bezvadné, že nás někdo z OKM navštívil
a že se o nás tak zajímal jako vy, takže…
- Pokud jsem se ztrapnil… - Neztrapnil.
Pokud to tak necítíš sám.
Připadáš si trapně?
Ne.
Dobře.
Mám ještě čtyři zastávky.
Nechce se ke mně OKM přidat?
OKM chce.
Jsi blázen.
Taky bych si rád zdříml.
Nejspíš tam nahoře spím 15 hodin denně.
- Je to zlozvyk. - Nejspíš se jen rád bavíš, diskokráli.
Nemůžu v práci usínat, Burte.
- Komu to vadí? - Příručce to vadí.
„Žádné pracoviště nesmí být využíváno k dřímání.“
Já příručku znám, staříku. Ale mám raději první vydání.
Původní Kierovo slovo. „A budu k vám šeptat napříč věky, drazí svědomití.
Ve svých nejšlechetnějších úvahách a zjeveních uslyšíte můj hlas.
Vy jste má ústa
a skrze vás budu dál šeptat,
dokonce i deset staletí po své smrti.“
Nerozumím.
Nemluví k nám jen skrz příručku a obrazy.
Nachází i jiné způsoby.
KAPITOLA 9 KONEC ŠICHTY
„Věříte, že potřebujete práci.
Ale já žil v zahraničí jako tulák,
bez prostředků, a spoléhal jsem se na štědrost cizích.
Většina z nich byli sami žebráci, ale přitom šťastní.
A to jsem to léto byl i já.
Vaše práce potřebuje vás,
ne naopak.“
Šťastnou cestu, OKM.
Díky, OAD.
Marku?
Tak já už jdu.
Do toho.
Já zůstanu až do konce šichty. Myslím, že to dotáhnu.
Tak snad to dáš.
Měj se.
VAŠE PRAVÉ JÁ
Já to věděl.
Někdy klienty žádám, aby své pocity vymodelovali z hlíny.
Chcete to zkusit?
Dobře.
„Poslání. Zážitek z akrostichu od autora knihy, Rickena Halea.“
KAPITOLA 5
„P znamená Počátek, kterým je naše snění.
O zas Obří sílu.
Jen taková svět mění.
S znamená Správcovství.
Domova a planety.
L je Lomoz hrůz, co nám umí dodat hodnoty.
Á začíná Árii…
…skrytou v láskyplném pohledu.
Než se N, tedy Novost,
snese jak déšť z oblaků.
A Í? Proč? Ta otázka je věčná, tak se jí nyní netrapme.
Protože POSLÁNÍ, náš osud, nás všechny odsud vyvede.“
Ahoj. Jak se vede?
Dobře.
Jo? Zdá se, že už si fakt zvykáš.
Bezva.
Překlad titulků: Růžena Svobodová