«Я можу лише шкодувати, і це все, що я відчуваю».
Я ВДЯЧНА, ЩО МЕНЕ СПІЙМАЛИ
Й СПИНИЛИ МОЄ ПАДІННЯ ЦІ ЗМОРШКУВАТІ РУКИ.
ЦЬОМУ СВІТУ. ЖОДНІ МОЇ ВЧИНКИ КРІМ
Боюся, ви все ще не щирі.
Спробуємо ще раз уранці.
До завтра, Геллі.
Чорт забирай.
Учора я прочитала це 300 разів.
Двісті п'ятдесят дев'ять. Давайте ще раз.
Чий це голос?
«Пробачте мені всю шкоду, яку я причинила цьому світу.
Лише я можу спокутувати вину за свої вчинки».
«І лише мені нести їх ганьбу».
Я щиро шкодую.
Я шкодую.
Не відходьте від тексту. Ще раз.
Розрив
ЖУРНАЛ ДЗВІНКІВ ЗАБЛОКОВАНО
ТУРИЗМ
РОЗУМ – БЛАГОПОЛУЧЧЯ – ОМД КІМНАТА ВІДПОЧИНКУ – ОіД
МИ ТУТ БО МИ НЕ ПОВНІСТЮ ТАМ.
- Марку. - Так?
Уже минула одинадцята, а Геллі з учора в кімнаті відпочинку.
- І що? - Можливо, як начальнику відділу,
тобі варто поцікавитися її успіхами?
- Ну… - Це не Маркові повноваження.
- Він може спитати. - Не спитає.
- Але міг би. - Добре…
Привіт.
Вибачте, що перериваю вас.
Ми знайомі. Я Берт з відділу оптики і дизайну.
- Привіт, Ірвінґу. - Привіт, Берте. Чому ви прийшли?
Як ти, в хера, знаєш,
- де наш офіс? - Ділане!
Моя попередниця, Еліс К., заходила сюди, коли ще проводили конференції,
- і записала координати. - Назви їх задом наперед.
Усе гаразд.
Чим можемо допомогти, Берте?
Дякую. Ну…
Ірвінґу, я думав про те, як ви сказали,
що люди з радістю чекають на нові сумки з посібниками…
Може, ви жартували й дражнилися.
Ні, аж ніяк.
Добре. Я непокоївся, бо ви казали,
що очікування може відволікти вас від роботи,
а я цього зовсім не хотів.
Тож я подумав: принесу їм їх зараз.
Щоб ви вже через них не переживали.
Ви принесли нам сумки з примірниками раніше, ніж роздали іншим?
Я подумав, що так правильно. Ваш час цінний. Я знаю.
Поклади їх на стіл. Тебе чекає довгий шлях назад у відділ ОіД.
Так.
А ще я хотів запросити вас.
Знаю, ви… важко працюєте, тож…
якщо вас збадьорить дружня екскурсія по відділу ОіД,
я буду радий особисто провести її для Ірвінґа й будь-кого з вас.
Маршрут до нашого відділу – в першій сумці.
Не дочекаєтеся.
Ясно.
Дякую, Берте.
Дякую.
Думаю, ще рано приймати його пропозицію.
Це абсурд, що ми й досі в них не бували.
Від початку Кір хотів, щоб ми всі працювали разом.
Це було до того, як ОіД почав випускати людям кишки.
Маячня. Я повернуся до 13:00.
Він загине.
Ірве…
Скільки разів?
Тисяча сімдесят два.
ОіД ОМД
Що це за голос за дверима?
Ти про плач дитини?
АРАХІС
Ні. Наче якийсь сердитий чоловік щось бурмоче.
Народ, нам не можна говорити про кімнату відпочинку.
Знаєш, головне,
що ти правильно вибачилася й вийшла звідти.
Можна обдурити машину,
якщо думати про те, про що справді шкодуєш,
тож я уявляю, що мій зовник мав секс з однією-двома заміжніми дамами,
що само по собі круто, але мені шкода їхніх чоловіків.
Гей.
Кімната відпочинку – жах.
Але для того в нас і є протоколи й процедури, щоб ми туди не потрапляли.
Ти призвичаїшся. Обіцяю.
Агов.
Хто там?
О, привіт.
Я Ірвінґ Б. з відділу очищення макроданих.
Ми бачилися в коридорі кілька днів тому.
Берт отам, біля шостої полиці.
Нічого не торкайтеся.
У великих конвертах можуть бути нові твори для закапелків.
Але для коридорів, звісно, ми привозимо картини в рамах.
Треба стільки пам'ятати.
Ми з Фелісією справляємося.
Упевнений, це легше, ніж те, чим ви цілий день займаєтеся в ОМД.
Уявляю, що ви відчуваєте, коли приходять нові твори мистецтва.
Ви ж бачите їх раніше за інших.
Може, це дурість, але я розплакався,
коли ви повісили «Одужання юного Кіра».
- Ні. - Чесно.
Я не думав, що побачу візуальну презентацію уривка з книги.
Вона провисіла всього місяць, але що то був за місяць.
Ідіть сюди.
Коли картини з коридорів повисять у всіх відділах,
їх приносять сюди.
Оце так!
Де ділася Фелісія?
Пішла по припаси.
Вуаля.
«Хай у ваших венах не тече слабкість.
Любі працівники, долайте її в собі».
«Уставайте зі смертного одра й, досконаліші,
продовжуйте бій».
Точно.
Я…
Повірити не можу, що…
вона у вас.
Вибачте. Котра зараз година?
Мені треба йти.
Геллі.
- Я зробила 4%. - Так!
Це приємно, еге?
- Мабуть. - Чудово. Я радий, що ти згодна.
Ти молодець.
СПРАВЖНІЙ ТИ ТВОЯ ДУХОВНА БІОГРАФІЯ
ДОКТОР РІКЕН ЛАЗЛО ГЕЙЛ
ТУТ, МОЖЛИВО, ХТОСЬ ЖИВЕ
Що це?
Покладіть назад.
- Що покласти? - Це мапа коридорів.
Ні, це не так.
Думав, нам не можна малювати мапи.
Не можна. Я й не малював. Я її знайшов.
Може, її створив Піті.
Чорт. І ти її не здав?
Ах ти ж лицемір!
Вичитуєш мені за порушення правил.
Та ні. Я просто хочу вберегти тебе від кімнати відпочинку.
Не віриться, що Піті робив мапу. Дай глянути.
У нього тут благополуччя, начальство, крило вічності. Усе, що ми знаємо.
Мабуть, не один тиждень малював.
А чому не можна складати мапу офісу?
Це правило Іґана. «Не передавай моє творіння в мініатюрі».
Чому?
Що це за фігня?
Схоже на будинки, так? Вони такі.
Саме так. Бо це просто карлючки, намальовані знічев'я.
А може, вони зовні, і Піті дізнався, як туди потрапити.
То чому вони на мапі поверху розриву?
Може, це щось значить. Хтозна.
Це нічого не значить.
Він точно хотів тобі щось цим сказати.
Ні.
Іди лижи начальницькі дупи.
У тобі більше вірності фірмі, ніж другові.
Я вірний тій атмосфері, яка тут була до твоєї появи.
Тобто, коли тут був Піті?
Так. Бо тоді був баланс.
Ми могли і розважатися, і працювати, не спричиняючи колапс відділу.
Ця робота – лайно собаче.
Ця робота таємнича й важлива.
Ми справляємося з невизначеністю, яку вона несе,
так, як хотів би цього Кір.
Разом. Як сім'я.
Навіть під прицілом пістолета
я б не хотіла бути твоєю сім'єю.
Твій найкращий друг залишив тобі оце, а тобі байдуже.
Твоя правда. Мені байдуже.
Марку…
Ось. Нема. Дякую, Геллі. Тепер повертаймося до роботи.
Марку!
Це терміново.
Так, гаразд…
Я хотів привести Мілчіка,
та вирішив не порушувати субординацію.
Нас просто завалило контрабандою.
- Про що ти? - Не важливо.
Хтось бачив щось подібне?
Абзац 31, сторінка 110.
«Удовольніться моїми словами й не гайте часу на знання нижчих за мене».
Жодних книжок крім посібника. Знаю.
Що ти робиш?
Геллі ранила його еґо, пославши лизати дупи.
- Моє еґо в нормі. Я просто… - Чорт.
МАРКОВІ, КАРТОГРАФУ РОЗУМУ
Марку, що це?
Може, ще послання від Піті. Глянь, чи є десь моє ім'я.
Це точно тест на вірність.
Пам'ятаєте перцеву цукерку?
Я віддам книжку Мілчіку.
Навіщо? Це незаконна здобич з твоїм іменем на ній.
Чудове рішення, Марку.
Це ідолопоклонницький текст, який треба негайно йому віддати.
То як там у них у відділі? Сталактити висять?
Ні, там приємно. Берт створив дуже теплу атмосферу.
Він розуміє дух Lumon.
Геллі.
Агов! Геллі!
Господи, Геллі!
Дайте відеокамеру!
- Вибачте, міс Кобел. Я… - Що сталося?
Сталося те, що ви дасте мені відеокамеру,
щоб я прямо зараз записала своє звільнення для зовниці,
або будете пояснювати їй, чому їй бракує чотирьох пальців.
Ясно. Давай просто…
Ви ж Кобел, так?
Так.
Кобел, скажіть, схоже, що я жартую?
Ні, ти не жартуєш.
Геллі!
Привіт, Марку. Я тут бесідую з твоєю стажисткою.
Містере Мілчік,
принесіть, будь ласка, відеокамеру.
Гей.
Бос, якраз тут я маю побажати тобі провалитися в пекло.
Але ти й так у ньому.
Мені аж ніяк не шкода.
Геллі,
Я подивилася відео, на якому ти просиш мене звільнитися.
Я також отримала твій попередній запит і відповіла на нього.
Я думала, що це вирішить проблему,
але міс Кобел каже, що цього разу ти погрожувала відрізати собі пальці.
Я розумію, що ти незадоволена даним тобі життям.
Але зрештою нам усім доводить змиритися з реальністю.
А вона от яка:
я особистість,
а ти ні.
Я приймаю рішення,
а ти ні.
І якщо ти коли-небудь зробиш щось з моїми пальцями,
я продовжу твоє життя достатньо довго, щоб ти дуже пошкодувала.
Твою заяву про звільнення відхилено.
Вимикайте.
«Приведіть своє дитя у світ в оточенні природи».
Ні, дякую.
«Нижче на сторінці роздивіться наші прості пологові хатини».
Не знаю. Це якось…
Більше схоже на погану гірськолижну базу, ніж на пологовий центр, але…
Ясно. Добре.
Але буде чудово. Тобі сподобається.
Наскільки це була ідея Рікена? На 300% чи 400%?
Просто…
Витрави з себе монстрів, бо не заслужиш титул дядька.
Знаєш, мабуть, ще не всіх витравив. Я втомився.
- Я подзвоню тобі завтра. - Добре. Бувай.
ХРОНІКІ КІРА ГАРЯЧІ МІСЦЕВІ НОВИНИ
ПРАЦІВНИК LUMON, ЩО ПРОЙШОВ РОЗРИВ, ПОМЕР ВІД «НЕВІДОМОЇ ХВОРОБИ»
З вами вже зв'язувалося правління?
Ні.
Кілмер – не ваша вина, і точно не моя.
Вони це розуміють.
Це не ваша вина, Гармоніє.
Хочеш обіймів – іди в пекло й знайди свою маму.
Господи.
Коли Піті реінтегрувався…
Правління не визнає реінтеграції.
Треба дістати його чіп.
Його труп буде знищено шляхом кремації
після похорону в неділю.
Щоб ви знали.
Бачення.
Жвавість.
Бистрий розум.
Веселість.
Скромність.
Добросердечність.
Проворність.
Добропорядність.
Хитрість.
Підступність.
Марк?
Місіс Селвіґ.
- А ти тут чого? - Що…
Я… У новинах повідомили, що він працював у Lumon,
тож я подумав, що, може, ми були знайомі. А ви чого тут?
Він заходив у мій магазин. Любив пакувальний папір з гібісками.
О боже. Який тісний світ.
Бідний чоловік.
Але є й плюс: тепер ми тут з вами не одинокі.
Он він.
Якщо хочете підійти, попрощатися,
я почекаю на вас тут.
Я хотів заскочити в туалет. Зараз буду.
- Скоро почнеться панахида. - Так.
Віскі з льодом.
У нас є тільки вино, сер.
Червоне, будь ласка.
Вітаю. Ви з ним були друзями?
Це мій тато.
Мої щирі співчуття.
Ви, мабуть, були з ним близькі?
Біле, будь ласка.
Вибачте, я вас не знаю. Я Ніна.
Марк Скаут.
Я колишня дружина Пітера.
Авжеж. Мої співчуття.
Ви з Lumon.
Отже, ви його зовсім не знали.
- Я припустив, що знав… - Мамо.
Там хочуть починати.
Добре, доню.
Привіт. Ви… Джун?
Так.
Приємно познайомитися.
ВШАНУВАННЯ ПАМ'ЯТІ ПІТЕРА КІЛМЕРА
ЧАС МОВЧАЗНИХ РОЗДУМІВ
ВІДЕО НА ПАМ'ЯТЬ ПІТЕРА
То ви знали тата?
Так.
На роботі.
Ви один з тих.
Вам не спадало на думку,
що є кращі способи впоратися зі складною
життєвою ситуацією, ніж на півдоби вимикати мозок?
Я не знаю.
Вибачте.
Ми вам дещо заспіваємо.
Радий, що ти тут, мала.
Ми зіграємо… У вас щелепи повідвисають.
- Збацаємо рок. - Зіграємо рок-н-рол.
Час для рок-шоу!
Помолися, малий
Не забудь, синку
Згадати всіх у молитві
Укрию тебе теплою ковдрою
Оберігатиму від гріха
Поки не прийде сон
Спи впівока
Тримайся за подушку
Виходь тихо
Іди в ніч
Маленька піщинка
Ми йдемо в краї, яких не існує
Щось не так, вимкни світло
Важкі думки лізуть у голову І вони не про Білосніжку
Сни про війну, про брехунів
Сни про драконів вогонь
І про створінь, що кусаються
Спи впівока
Тримайся за подушку
Виходь тихо
Іди в ніч
Візьми мене за руку
Ми йдемо в краї, яких не існує
Я прошу Бога врятувати мою душу
І якщо я помру уві сні
Якщо я помру уві сні
Нехай Бог прийме мою душу
Тихо, малий, не кажи ні слова
І не зважай на шум у голові
Це просто монстр під ліжком
- І в шафі, й у твоїй голові - І у твоїй голові
Іди тихо
Іди в ніч
Маленька піщинка
Ми йдемо в краї, яких не існує
Ні!
А що якби ти так прискорилася, що дим пішов би?
З твоїх вух.
Марку, милий, з вами все добре? Мені так шкода.
- Так. - Здається, цистит у мене…
Це була помилка. Я мушу йти.
- Я піду з вами. - У цьому нема потреби.
- Я віддала шану. - Помолимося.
Отче наш, що є на небесах…
То на похороні вам просто стало дуже сумно чи…
Так, щось таке.
Якщо захочете поговорити…
Ні. Дякую. Я… в нормі.
Але я вдячний вам, що склали мені компанію на похороні.
На добраніч.
Це Піті?
Це Піті.
Як ви…
Будь ласка, передайте це на діагностику.
Так?
Ви викликали мене, міс Кобел?
Міс Кейсі, прошу вас повести особливий сеанс благополуччя для Марка С.
Марка С.?
Є проблеми?
Йому це потрібно. Повірте мені.
«Кір запрошує вас випити його води».
- Ірвінґ. - Фелісія сказала, що ви тут.
З мого боку негарно сказати, що ця мені не подобається?
Ні.
Чесно кажучи, мене вона теж нервує.
Такий гарний краєвид, але я все думаю…
А як послизнеться?
Я так зрадів, що хтось з ОМД завітав до нас,
поцікавився, як-от ви, тож…
якщо я оконфузився…
Ні.
Чи оконфузилися?
Вам ніяково?
Ні.
Добре.
Я маю зайти ще в чотири місця.
ОМД приєднається до мене?
Приєднається.
Ви збожеволіли.
Якби я міг подрімати.
Думаю, зовні я сплю по 15 годин за ніч.
Це вада характеру.
Це значить, що ви король диско, любитель вечірок.
Мені не можна засинати, Берте.
- А кому до цього є діло? - Посібнику.
«Робоче місце не можна використовувати для спання».
Я знаю, що написано в посібнику, старий. Я прихильник першого видання.
Точні слова Кіра: «Я сумлінно говоритиму до тебе крізь віки.
Твої найшляхетніші думки й одкровення – мій голос.
Ти – мої вуста,
і твоїм голосом я говоритиму
через тисячу років після смерті».
Я не розумію.
Він говорить до нас не лише через посібник чи картини.
Він знаходить інші способи.
РОЗДІЛ ДЕВ'ЯТИЙ ПОКЛИК ДО ЗВІЛЬНЕННЯ
«Ви думаєте, що вам потрібна робота.
Але я жив за кордоном як волоцюга
й не торкався власних грошей, покладаючись на милість незнайомців.
Більшість з них самі жебракували, але були щасливі.
Тож того літа і я був щасливий.
Це ви потрібні роботі,
а не навпаки».
Щасливої дороги, ОМД.
Дякую, ОіД.
Марку.
Я піду.
Давай.
Я працюватиму допізна. Може, сьогодні все завершу.
Сподіваюся, так і буде.
До зустрічі.
СПРАВЖНІЙ ТИ
Я так і знав.
Іноді я прошу людей виліпити свої почуття з глини.
Ви б хотіли це зробити?
Добре.
«Destiny». Акровірш-досвід автора, Рікена Гейла.
РОЗДІЛ П'ЯТИЙ
«D – це мрії, початок усього.
E – енергія…
що руйнує стіни.
S – керування
домом і землею.
Т – це жах, що придає нам значення.
І – це очі,
що спостерігають за нами з любов'ю.
Допоки N, тобто, «нове»,
не посипеться на нас згори.
І ще – Y. Чому?
Не слід тепер думати про це.
Бо доля, друзі, веде нас у кращі краї».
Гей. Як справи?
Добре.
Схоже, ти починаєш звикати до цього місця.
Круто.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко