Petey, dobrý?
Petey?
Jo, dobrý. Jen jsem uklouzl. Možná bys měl koupit k té vaně předložku.
Jo, dobře. Ten župan mi dal švagr.
Nikdy jsem ho nenosil. Promiň, je divnej.
Mám polštáře. Chceš ještě něco?
Jo, přestaň pomlouvat ten skvělej župan.
No, klidně si ho nech.
Nechám.
Poslyš, určitě sem nikdo těmi okýnky nemůže vidět?
Jo. A nahoře je všechno pozamykané.
Bydlí někdo vedle přes zeď?
Ne, jen paní Selvigová na druhé straně.
Nikdy se to tu úplně nezaplnilo, tak je tu příjemně. Ticho.
Pevnost samoty.
Stejně by podle mě večírek jednou za čas nic nezkazil.
Díval jsem se a manuál to vysloveně nezakazuje.
Jo, to se vsadím!
Řekl jsem Cobelové o večírek pro všechna oddělení.
Prý bude, až si ho zasloužíme, cokoli to znamená.
- Cobelové? - A Dylanovy čtyři procenta
na Sunset Park asi moc nepomů…
Petey?
Jsi v pořádku?
Promiň. Jo.
Kvůli té nemoci jsem… Občas jsem dezorientovanej.
Je to dočasný.
Co je Sunset Park?
Nevím.
Odloučení
Je to jako sešít najednou dva různý životy dohromady.
Ale vztah mezi nimi je v pytli.
Takže můj první den v Lumonu je pro mě stejně dávno jako pátý narozky.
A když máš dvě minulosti, rozmazává to i přítomnost.
Ale říkali, že se to zlepší.
Kdo?
Skupina lidí, kteří vědí, že odloučení je pohroma.
A něco s tím chtějí dělat.
Hnutí pro celistvou mysl?
Ty děcka, co žadoní v centru o podpisy? Ne, HCM nemyslím.
Někdo jinej.
Dobře, tak…
Tak co chceš ode mě?
Nechceš vědět, co tam děláš?
Tak jo, koukni. Víš, já ododloučení v plánu nemám.
Ododloučení po tobě ani nechci, protože to neexistuje.
- Reintegrace. - To je fuk.
Pro mě to nebyla pohroma.
Mně to pomohlo.
Dobře, a co když za tu pomoc platíš tím,
že osm hodin denně vraždíš lidi,
a ani to nevíš?
A vraždím?
Podívej, našel jsem jedno oddělení. Nám o něm neříkají.
Nedá se z něj odejít.
No, nikdo z nás nemůže odejít.
Ne, myslím tím, že vůbec neodejdeš. Jako že tam ti lidi jsou i právě teď.
Co? To jsou v poutech nebo…
Co?
Tady o tom mluvit nebudu.
Monitory můžou být napíchnutý. Nebo může vejít Irving.
Petey, teď nejsme v Lumonu.
Tak kde je sakra June?
Promiň, Marku.
Kdo je June?
Má dcera. Nejskvělejší dítě na světě a báječná kytaristka.
Jak tě teď těší, že sis mě tu nechal?
Marku.
Jsi v pořádku?
Natalie, ale co říkáte na tu ženu, která v práci otěhotněla
ani ne měsíc po odloučení?
Že by měla vyjít z anonymity, pokud chce upřímně probrat
- svou zkušenost. - Jak by mohla,
- když to byla její pracařka… - Tak zaprvé, pracařka?
Toto označení prý preferují sami…
Takhle povýšeně právě mluví ti, kdo věří, že musí druhé chránit před vlastní volbou.
Volbou? Její pracík…
Pracík? Kde ty výrazy berete?
Fajn, tak člověk, co má mozek rozdělený napůl…
Nic takového Lumon nedělá.
O tom odloučení není.
Chápu, nechcete mi odpovídat…
- Odpovídám vám. - …aby nevyšlo najevo,
- že napomáháte nemorálnosti. - Nemorální je…
Řekni, že to je lež.
Rád bych, ale nemůžu, víš?
…přes velkou pánev
až do odpoledne, jak jsme předpověděli včera.
Dobrá zpráva je, že nad Gansem se oblačnost nejspíš rozplyne
a budeme tady v Kieru mít slunečný den.
Ale zima se nikam nechystá.
Ledovka se bude tvořit po zbytek týdne i o víkendu.
Takže ať míříte kamkoli, jeďte opatrně.
Petey.
Vzbuď se, Petey. Petey?
Ahoj.
Je ráno. Jsi u mě ve sklepě.
Jasně.
Já jdu do práce, jak jsi říkal. Zůstaň, jestli chceš.
Jen ti chci říct,
že reintegraci nepodstoupím, jasný?
Jasný.
Před pár lety mi při autonehodě zemřela žena.
Tohle mi… Pomáhá mi to, víš?
- To mě mrzí, Marku. - Ne. To je dobrý.
V práci…
Občas jsi přišel se zarudlýma očima.
Vtipkovali jsme, že máš alergii na výtah.
Měli jsme o tom písničku.
Ale tušil jsem to.
Tu bolest si nosíš s sebou.
Cítíš ji i tam. Jenom nevíš, co to je.
Jasně.
Ber si z lednice, cokoli chceš, jo?
Vrátím se kolem šesté.
Ahoj!
- Zdravím. - Moc se omlouvám za ten rachot.
Zbavuju se náledí na verandě.
Jo, v pohodě. Ještě jednou díky za ty sušenky.
Přinesu další!
Bezva.
- Máte se? - Zdravím, Judde.
Zvládla jsem to. Smazala jsem ty děsivý čísla.
Kdy?
- Včera. Nebyls tady. - Fakt?
Jo. Školení za tebe vzal Dylan, a to fakt úspěšně.
Jsi nějak pohublý. Neměls otravu z jídla?
Vítej zpět, šéfe. Už máme ty fotky?
Bezva, konečně se můžeš zbavit těch starých.
Možná to ještě nedělej, protože jsem podala výpověď.
- Vážně? - Ano.
To je dobře. Už nikoho nepošlou do odpočívárny.
- Zdravím, kultivátoři. - Dobrý den.
Marku, včera volal tvůj venkař. Hrozně ho mrzelo, že nepřijde.
Ale když jsi dnes tady,
nechceš přečíst svoje první ranní hlášení?
Jasně.
Beze mě v publiku to snad půjde dobře.
Mark rád rušil při Peteyho hlášeních.
Prděním.
Dobře, ztište se. Jsem Mark, váš nový hlasatel.
Jen pár věcí.
Proč stojíš tak divně? Postav se normálně.
Vždyť… stojím bezvadně.
Je ti nepříjemně? Můžeme se dívat jinam.
Tak jo, v tříděném odpadu bylo pár nepatřičností.
Prosím, třiďte odpad.
Jo, připomínám, že lepicí lístečky nepatří na obličej.
Ucpou vašemu venkaři póry.
To je na mě. Hraju takovou oblíbenou postavičku, Lepíka.
Taky se prosím nechlubte počtem vaflových párty na vaši počest.
Jsem pod palbou.
A poslední věc…
Tak rychlou reakci na rezignaci vidím asi poprvé.
Musím počkat do pěti, nebo smím jít teď?
Poslední věc. Hellyina rezignace…
…byla zamítnuta.
Jo, tak to bude omyl.
To by neudělala.
Víš, Petey říkával…
To je ale zábava.
Měl bych se, no, připlížit ke dveřím po špičkách?
- Je v práci. To máš fuk. - Jak to víš?
- Nemá tu auto. - Možná jel jinam.
Můžeš jít? Musím čůrat.
Jo.
Ke dveřím, nebo ke zdi?
Oboje je moc fajn.
- Bude překvapenej? - Jo.
Lásko, opřu to o tu zeď.
Super.
- Dokonalý. - Jo.
- Prostě dokonalý. - Jo.
Bude nadšenej.
- Jo. - Snad přijede brzy.
To těžko.
Hej, co to je? Sudoku?
Ale nic.
Co sis to čmáral?
Tebe, jak zase pracuješ, ale kubistickýho.
Tak jo, dva dotazy. Jak víš, co je to kubismus?
A co to máš sakra na sobě?
Do prdele.
Ne.
GEMMINY VĚCI
Ano?
Co jí po tom hlášení řekl?
Ne, nebude tak zle.
Jen lehce agresivní.
Pochválil jsi ji jmenovitě?
Aha. Jo.
Už jedu.
Hej, Helly?
Běž pryč.
- Není ti nic? - Jsem v pořádku.
Víš, už jsi tam 45 minut.
Jsem na záchodě.
Jasně. To jen… Už jsi tam docela dlouho.
- Nic mi není. - Asi budu muset dovnitř.
- Smím? - Ne!
Jdu dovnitř, takže… se připrav. Udělej, co je třeba, a já jdu dál.
Ne!
- Tak už. Promiň. - Ne! Ještě nejsem!
- Ne… Bože. - Promiň…
Píšeš si přímo na kůži.
Bohužel ty detektory zachytí písmo všude.
Přijde ti to jako písmo?
Když dáš ruce k sobě, tak jo.
PUSŤTE MĚ VEN
Docela dobrý.
Já myslel, že už si tu tak nějak zvykáš.
Protože jsem třídila?
Něco se ti povedlo. Z toho lidi mívají radost.
Ta práce doslova vzbuzuje hrůzu.
Jen jedna kategorie čísel. Jsou i příjemnější…
Nechci tu s tebou dělat.
A trapnou šéfovskou pózou na WC mě o opaku přesvědčit nezkoušej.
- Fajn, máš pět minut na umytí. - Nebo co?
Nebo Graner vezme to špatný mýdlo.
Špatný mýdlo?
Díky, šéfe.
Jo, miluju tuhle práci.
- Marku. - Irve.
Všechno jsem to slyšel.
- Dobře. - Nelíbí se mi,
že vedeš tak stresující rozhovory, když ti nedávno bylo zle.
To je dobrý.
Mluvila s tebou hrozně pohrdavě.
- No, zvyknout si chce čas. - A vedení.
O co ti jde, Irve?
Dylan včera pořád mlel o benefitech,
gumách a vaflových párty, jako bychom tu byli kvůli těm.
Tak to ale přece není.
Jestli jí tu chybí vyšší smysl, měla by vidět křídlo věčnosti.
O tom si může přečíst v příručce.
Víš, že stát v něm je jiné. Vidět ho.
Přijde mi to předčasný. Je to celkem síla.
Správně. To místo je všechno.
Co ta kontrola?
U dveří mu někdo nechal balíček. Otevřeš ho, prosím?
VAŠE PRAVÉ JÁ VÁŠ SPIRITUÁLNÍ ŽIVOTOPIS
- Bože. - To je ten švagr?
Ricken. Jeho pátá kniha.
„Kapitola 12. Jak jsem se učil emočně se obnažit před manželkou.“
Zkontroluj, že v ní nejsou vzkazy.
Marku.
- Jak ti pomůžu? - Má teď chvilku?
Vypsal sis oficiální žádanku o interakci s nadřízeným?
- Ne, já… - Nevadí. Pojď dál.
Pardon, klidně ji vypíšu.
Copak?
Zavři.
Irv si myslí, že bychom dnes měli Helly ukázat křídlo věčnosti.
Tak to je dobře, že jsem z Irvinga udělala šéfa.
Promiňte. Já si myslím, že by náš tým měl jít do křídla věčnosti.
A vyplnil jsi žádanku o rezervaci společných prostor?
- Ne, to… - Marku.
Promiňte. Já jsem prostě… Nevím.
Je to divné, co tu Petey není.
Chápete, on byl… Udával dynamiku týmu.
Pokud by Petey udával dynamiku týmu, jak tady tvrdíš,
pořád by tu byl.
Co tím myslíte?
Vážně mě chceš přimět hodit po tobě hrnkem?
Co… Proč byste…
- Ať se OKM věnuje těm číslům. - Dobře.
Marku?
Tohle jsem udělala, protože vím, že to uneseš a poučíš se z toho.
Bylo to pro mě velmi bolestivé.
Snad dovolíš, aby ti to pomohlo.
Otevřít, nebo zavřít?
Obojí.
Tak já…
Moje delťáky jsou dneska fakt úžasný. Můj venkař určitě chodí předvádět svaly.
Kdyby to byl kulturista, nedělal bys tady.
Ty snad víš, kolik to vynáší?
Ne, to my nemůžeme vědět.
Ale bude se to různit.
NECHCI TU DĚLAT
Podle toho, na jakém místě skončíš.
Ne, podle mě to oceňují stylem každý sval zvlášť, takže…
- Těžko. - Nejlepší delťák 30.
Nejlepší břišák 20 dolarů. Bicáky jsou nápadnější, tak 75.
Zádové budou hodnotné.
Mezi kulturisty jsou považovány za atraktivní.
I v běžné společnosti.
Ty nikoho neberou.
- Základ dobré figury. - Tvůj názor…
- Nekoukals mi na záda? - …Irve. Nikdy.
Takže nevíš, čím to je, že stojím tak rovně. Vidíš, jak…
Žízeň?
Poslyš, kdybys to náhodou potřebovala vědět,
ty detektory přečtou i zprávy ukryté uvnitř těla.
A když se to stane, je na Milchickovi, aby tu zprávu z tebe dostal ven.
A až se zeptá, jak dlouho to je, cos ji polkla,
důrazně doporučuju odpovídat pravdivě.
Pro oba je snazší, když ví, z jakýho konce má začít.
Ale taky pěknej pokus.
Vypni svůj počítač. Jdeme na výlet.
Síla je v lýtkách.
…a vždycky to tak bylo, to mi věř, hochu.
Všech osm CEO bylo z klanu Eaganů.
To je rod pana zakladatele.
Mám pomůcku na zapamatování jejich jmen.
Vymyslel jsem ji sám, nepatří do firemního kánonu
a je básnicky nedokonalá, to jistě.
V druhém verši rýmuju „Ambrose“ s „morous“,
což bylo nutné kvůli ději, ale nemám z toho radost.
Ambrose je někdy nezaslouženě označován za černou ovci.
Co to je?
A já ho určitě nechtěl očerňovat,
- ale snad… - „Eaganovské bingo“?
Hej, Eaganovský bingo.
- To bychom neměli, ne? To… - …protože až dojdeme…
- A co je to bingo sakra zač? - Způsob, jak v tom křídle neumřít nudou.
No tak, je to skvělá příležitost stmelit kolektiv bez Irva.
Optika a design.
Kultivace makrodat.
Burte.
Zdravím.
Jaké bylo sezení?
Skvělé. Hodně mi pomohlo.
Co… Vy se znáte?
Jen jsme spolu krátce obdivovali lumonské umění.
Nezapomeňte, brzo přijdou ty nové tašky.
Moc se těším.
Dobrý vědět. A tady jste na procházce?
- Dylane. - Co? Podle mě jste bezva.
A jen chci vědět, co děláte. Málokdy jste mimo doupě.
Vajíčková výzva v teambuildingové místnosti.
Oddělení jako naše musí utužovat kolektiv.
Vajíčková výzva. Ty jí to žereš?
- A co děláte vy? - Felicio.
Jdeme do křídla věčnosti. A to je Helly, nová kolegyně.
- To je… - Vítejte.
No, už musíme jít. Nesmíme nechat hnízdo prázdné.
Tak zase někdy.
Ty vejce jsou na sračky.
Pojď, Irve.
Sethe?
Natalie.
Zdravím, Harmony.
Nečekala jsem… Jsi tu kvůli Heleně?
Ne, jde o Petera Kilmera.
Musím tě upozornit, že se k nám přidá rada.
Rada čeká, že promluvíš první.
Aha, ano. Jistě.
Zdravím vás.
Takže, pátrání po Kilmerovi pokračuje.
Řeknu jedno.
Nechci strašit, ale před svým zmizením
vykazoval jisté znepokojující známky ukazující na… reintegraci.
Dobře.
Rada velmi nesmlouvavě zdůrazňuje,
že odloučení je prokazatelně nezvratný zákrok.
Ano…
A u manažera odloučeného oddělení se předpokládá, že to ví.
Ano, jistě.
A že OKM dokáže přivést k očekávaných výsledkům,
než za tři týdny přijde termín.
Ano, jistě.
Rychle se dostáváme zpátky do tempa díky naší šikovné nové kultivátorce.
- A ráda bych řekla… - Rada hovor ukončila.
Dobře. Díky.
- Můžu se… - Sbohem, Harmony.
Oddělení o dvou lidech? Jinak nikoho nevídají?
Většinu času ne. Nejspíš se cítí osaměle.
A nepřirozeně. Je to úchylný.
OAD jsou fajn.
Ne, nejsou. A nesdílí naše hodnoty.
Kier dělil oddělení podle povahy.
V OKM jsou chytří a upřímní, kdežto v OAD jsou spíš ti krutí.
Kolik oddělení je?
- Tak 30. - Asi pět.
Nikdo to přesně neví.
OAD před několika dekádami zorganizovali puč.
Proto je osekali jen na dva lidi a oddělení už se nestýkají.
To je naprostý výmysl.
Zabili někoho?
Ne, nebyl žádnej puč a nikoho nezabili.
Tak proč se s nimi nevídáme?
Jsem si téměř úplně jistý, že puč nebyl.
Jestli na nás zaútočí, navrhuju zabít Marka.
- Jo? - Jo.
Aby viděli, že jsme fakt cvoci.
Chytrý. To je chytrý.
Prostě vyjdou zpoza rohu a vidí nás celý od krve
a já mám na sobě tvůj obličej a oni na to: „Čí obličej to je?“
A já řeknu: „Týpka, co si s náma zahrával.“
Podle mě je to fakt silná představa.
Ale… Podle mě by můj obličej poznali.
Možná kdyby byl naruby?
KŘÍDLO VĚČNOSTI
Tak jsme tu.
TEN, NA KOHO VZPOMÍNAJÍ, NEPODLÉHÁ ZKÁZE.
DĚJINY ŽIJÍ V NÁS, AŤ SE O NICH UČÍME, NEBO NE.
„Pojďte, potomci mého průmyslu,
a seznamte se s potomky mé krve.“
Ty jo.
To je Jame Eagan. Aktuální CEO. Obdivuhodný muž.
A taky fešák. Vidíš to obočí?
Všechny exponáty uprostřed souvisejí s minulými CEO.
Ale celý zadní trakt je věnován Kierovi.
Vím, že má smrt se blíží,
protože se mě lidé začali ptát, v čem vidím svůj životní úspěch.
Přejí si vědět, co si o mně mají pamatovat, až budu hnít.
Během svého života jsem identifikoval čtyři prvky, kterým říkám nálady.
A z nich je odvozena každá lidská duše.
Trápení. Radost. Strach. Zloba.
Povaha každého člověka je definovaná přesným poměrem těchto nálad v jeho nitru.
Já vešel do jeskyně své mysli a zkrotil je.
Pokud zkrotíte své nálady jako já svoje, svět se pro vás stane
pouhým doplňkem.
A právě tuto velkou a posvátnou moc
chci vám všem předat, mé děti.
Patřit mezi Eagany,
ať už je člověk člen rodiny, nebo jako člen lumonské rodiny pracuje,
znamená být nositelem jistého étosu.
Souboru hodnot, které už dlouho považujeme za vzácné
a které, jak věřím, jednou zachrání tento svět.
- Ten étos je tu už dávno a on a má krev… - A už jeden máš.
…mě spojují s jeho původcem, s Kierem.
- Jestli tě to dojímá, poplač si. - V dětství otec chtěl, abych šeptala…
Po ní už bylo pět dalších.
První žena na té pozici.
Ve svých sedmi letech otci řekla, že bude první ženskou CEO Lumonu.
Vize. Elán.
- Není to hezké? - Bystrost.
- Krása. - Veselost.
Hned si o něco víc přeju vzpomínat si na vlastní dětství.
Šikovnost. Poctivost. Mazanost.
Pro člověka není přirozené nemít žádnou minulost.
Osobní dějiny z nás dělají nás. Dodávají nám kontext. Tvar.
Ale na tom stole jsem se probral beztvarý.
Ale pak jsem zjistil, že dělám pro společnost,
která o lidstvo aktivně pečuje už od roku 1866.
Podívej.
Všechno jsou to skutečné úsměvy lidí tam venku.
Lidí, kterým společnost Lumon Industries pomohla.
A ty fotky obměňují.
Skutečný počet těch úsměvů může jít i do milionů.
Takže děláme do zubní péče?
Ne. Snažím se říct, že teď jsi součástí dějin.
- Ušlechtilých. - A to je mnohem víc…
- Pusostěna se mění? - Neříká se tomu „pusostěna“.
Oddělali tu mou oblíbenou holku.
- Půjdeme? - Teď jsme přišli.
Ještě ani neviděla Kierovu část.
Gerhardt.
LUMON – RADOSTNÝ ODKAZ REPLIKA DOMU KIERA EAGANA
- Ježiš. - Ne, Kier.
To je jeho dům?
Dokonalá replika.
To je něco, že?
Jo, to je něco.
NELEHEJTE SI DO KIEROVY POSTELE
Kierova ložnice, přesně taková, jak ji nejspíš zanechal.
Tomu říkám důkladnost.
Nesnáším to tady. Smrdí to jak sračky z 19. století.
- Přestaň se chovat jako na chlastačce. - To mi křivdíš. Chovám se sakra obřadně.
- Marku? - Jo?
Ty sis chtěl… na tu postel sednout?
Ne. Kdepak.
Co to máš v kapse?
To…
Panebože, Marku. Zase?
Je to… pro zábavu.
Tohle je křídlo věčnosti.
Eaganové.
Živoucí duch Lumonu a všeho, co představuje.
Ne místo na hraní binga.
Podívej, Kier řekl: „Vždy buď srdce veselého.“
Dal jsi to i jí?
No jistě.
Zoufale tu v tom hledá smysl.
Takže ty samozřejmě zničíš odkaz zakladatele
hloupými vtipy a neúctou.
To teď od šéfa oddělení jistě potřebuje.
Hej, já šéfem být nechtěl.
Nechtěl jsem, aby Petey zmizel a…
Helly?
A jéje.
Helly?
Sakra.
Helly!
To je… Ježíši.
Helly!
NEVRACEJ SE SEM
Ne!
Zatraceně, Helly.
Pojď se mnou, Helly R.
ODLOUČENÉ ODDĚLENÍ POUZE ZAMĚSTNANCI
Dovnitř.
Opravdu mě mrzí, že tě tu vidím.
DEZINFEKCE
Doufal jsem, že si zvykneš.
Vím, že Mark se hodně snažil, abys tu byla spokojená.
Podívejte, vypadáte jako chytrej člověk. To nevidíte, jak je tohle vadný?
- Nemůžete… - Teď ne.
Posaď se. Prosím.
Ruce na stůl, prosím.
Nahrávám vyjádření lítosti Helly R.
Co to má být?
Přečti to.
Já nechci.
Ne. Čti.
„Odpusťte mi, jak jsem tomuto světu ublížila.
Za mé činy nemůže pykat nikdo jiný než já.
Jen mé jméno by měly poskvrňovat.
Jsem vděčná, že má vina byla zachycena,
můj pád zmírněn dlaněmi starších.
Můžu cítit jedině lítost a tu cítím.“
Neznělo to upřímně.
Prosím?
Znovu.
„Odpusťte mi, jak jsem tomuto světu ublížila.
Za mé činy nemůže pykat nikdo jiný než já.
Jen mé jméno by měly poskvrňovat.
Jsem vděčná, že má vina byla zachycena, můj pád zmírněn dlaněmi starších.
Můžu cítit jedině lítost a tu cítím.“
Znovu.
Jako vážně?
Fajn den.
Ahoj zítra.
Jo.
Mám zhasnout?
Jo, do toho.
JSME TADY, PROTOŽE NEJSME TAM
CÍVKA… ZKÁZY
KŘÍDLO VĚČNOSTI
NĚKTEŘÍ MOŽNÁ BYDLÍ TADY
ODPOČÍVÁRNA
MYSL
Nemám žádný žetony. Bez nich nemůžu jíst.
Hej!
Potřebuju žetony na jídlo!
Bože.
Petey?
Dobře, jen pomalu.
Viděla jste, odkud přišel?
Skočím pro lehátko. Hned jsem tu.
Identifikuješ ho?
Asi není zdaleka. Má na sobě jen župan.
Složil se.
Hej, pane. Slyšíte mě?
Slyšíš? Ustupte.
Jo, centrálo, mám tu raněného v sámošce na 42. ulici.
Nahlaste to, prosím.
- Dýchá? - Ne, nedýchá.
Tak jo. Začni KPR.
- Dobrý? - Naložte ho.
Překlad titulků: Růžena Svobodová