Ще убиваме глухарите в гнездата им в мрака.
Райли, Олмъндс, Стърлинг иска да повторим онова с парашутите.
Искам само позволение и 60 мъже, които сам ще подбера.
Защо искаш да се биеш в пустинята? - Харесва ми да убивам фашисти.
Нали не са само ирландци?
Ако решиш да влезеш в САС, и аз ще се присъединя.
Пратиха ги в Кабрит - на 360 км зад фронтовата линия на враговете.
Какви са шансовете им да оцелеят? - Десет процента?
Това е базовият лагер на САС.
От нас зависи напредъкът на фашизма в Африка да спре.
Бог да ни е на помощ.
По реални събития
Показаните събития изглеждат невероятно,
но са преди всичко действителни.
Три месеца по-късно
Писта "Багуш" 16 ноември 1941 г.
Пади, направи се на луд. - Той е луд.
Вие, пощаджии, имате ли проблем с малко ветрец?
Пади, стига. - Аз бих карал едно такова.
Просто амбициозен камион. - Стига толкова.
Не ми се прави на интересен! - Дръпни се.
Господа, разбирам притесненията ви за времето.
Това не е време. Цялата пустиня се е вдигнала във въздуха.
Генерал Охинлек ще Осма армия срещу Ромел, за да спаси Тобрук.
Ако Тобрук падне... - Няма да падне!
...Кайро и Суец ще го последват.
Малта и Средиземноморието ще паднат.
Накрая Ромел ще подкара танковете към Бъкингамския дворец.
Самолетите му не трябва да нападат хората ни.
САС тренираха да ги взривят на земята.
Нищо няма да ни спре. Хора зависят от нас.
Това е Божия работа. - Имаме един шанс, ясно ли е?
Трябва само да ни закарате. Ние ще се върнем сами.
Вятърът е със скорост 30 възела. 15 възела са опасни.
Войната е опасна! - Стига.
А и капитан Стърлинг е с по-висок ранг от вас.
Вие ще сте виновни,
ако вражеските самолети спрат Охинлек и Тобрук падне.
Качвайте хората си на самолета.
Добър човек.
Прекалих ли? - Мина добре.
Откачено копеле.
СПЕЦИАЛЕН КОРПУС: НЕЗНАЙНИ ГЕРОИ
Писма за дома - в торбата.
Часът настъпи! - Трета група, готови?
Сър! - Скачаме.
Хайде, момчета.
Втора група!
Първа група!
Скъпа мамо, ако не се върна, но има тяло, което да изгорите,
разпръснете пепелта ми сред пирена, за да ми се посмеят глухарите,
защото сега аз и другарите ми сме глухари, летящи срещу пушки.
А под нас дори в момента враговете зареждат и се прицелват.
Скъпа ми Мирън, знаеш, че те обичам.
Аз пък знам, че мога да ти дам толкова щастие,
колкото няма да намериш и в Рая.
Кажи, че ще се омъжиш за мен, щом стана капитан.
Тази вечер може да умра и тогава или ще ми се смеят,
или ще ме съжаляват, а и двете са ужасни.
А ако това е само мой прекрасен сън, радвам се, че го сънувам.
Тези мъже имат огромен потенциал. Дано и другите офицери го видят.
Иначе ще влязат в списъка с богати идиоти...
Новата ми военна част е доста интересна.
По време на тренировките хората живяха от ром с лимон...
Скъпа ми сестро, в новата част си прекарвам добре.
Дано имам шанс да покажа на офицерите какво мога с пушката.
Хубави хора са. Не се тревожи. Само бъди щастлива.
Прави това, което ти носи щастие.
Майната му.
Събрах се със стар приятел от Ълстърските пушки.
Пади Мейн - протестант, но пие като католик.
Говорим си за родината.
Същият е, какъвто беше в Ирландия, но напоследък той ме променя.
Тук има един от Ълстър. Оин Макгонигъл.
От другата страна е, но не говорим за религия.
Ако започна да вия и лая през нощта, както правя понякога,
той ме води на разходка и ми подхвърля пръчка.
Когато се превърна в дявол, той ми напомня, че съм поет.
Сър, пилотът иска да си поговорите.
Няма страшно, момчето. Само малко забавление.
Ще стигнем след две минути,
но, капитан Стърлинг, скок в такава буря ще е самоубийство.
Самоубийство, капитане! Нищо повече!
В такава нощ не е срамно да се върнете!
Помислете за хората си.
Господата на борда са оценили ситуацията и са взели решение.
Продължете със спускането.
Ненормалниците ще скочат.
Готови ли сме, момчета? - Да, сър.
16 км ходене до пистата. Взривяваме самолетите им,
после се срещаме с момчетата на Пади и Джок, нали?
Да! - Мичъм, блед си. Има ли ти нещо?
Не, сър. - Така ли?
Слушайте. Без глупости.
Да, сър! - Ставайте!
Закачете!
Станете!
Закачете!
Пригответе се. - Проверете въжетата!
Скачай!
Скачайте, скачайте, скачайте!
Подразделение Л! Подразделение Л!
Олмъндс? Йейтс? Мичъм?
Подразделение Л? Йейтс? Мичъм?
Сър! Сър!
Бях завлечен през скалата.
Можеш ли да си стоиш на краката? - Не. Не мога, сър.
Чух гръбнака си да пука.
Прозвуча като изстрел.
Искаш ли вода? - Не издържам на болката!
Съжалявам. - Мичъм, не!
По дяволите!
Бог да се смили над душата ти.
И над моята...
Татко...
Ти каза, че войната може да е неприятна.
Намерих експлозиви и картечници.
Съдбата е с нас. - Да тръгваме.
Накъде, сър? - Към летището.
Само осем сме, сър.
Ще им е по-трудно да ни видят от въздуха.
Стройте се. - Разкарай се.
Какво й е на ръката ти? - Счупена е, сър.
Тогава имаш късмет,
че в САС не си длъжен да козируваш.
Преди да продължим, трябва да разберем къде са летищата.
За тази цел трябва да разберем къде сме ние.
Райли, мисля, че си запазил компаса си.
Със сигурност знам само, че летищата са на брега.
А ние сме на юг от тях. - Добре.
Тръгваме на север.
Само осем сме, сър.
Ако пак споделиш това наблюдение, ще останем само седем.
Дори да бях сам, щях да тръгна на север.
Да. - Имаме работа!
"Мислиш ли, че има град някъде на границата на пустинята,
край на тази земя, която знаем,
немощна последна светлина,
в която ти ще чакаш
и заедно ще тръгнем, хванати ръка в ръка,
в пустошта, която не познаваме, в нощта?"
Кой? - Благодаря.
Макгонигъл, сър.
Добре.
Паднал е тежко и се е влачил. - Да, разбирам.
Успяхте ли да намерите някакви оръжия?
Само една картечница и шест гранати.
Не и експлозиви или детонатори.
Вятърът ще ги погребе в пясъка.
Ще използваме гранатите. - Какво?
Тръгваме на север, натам.
Ще стигнем до брега и ще намерим летищата им.
Пади, с това, което имаме, нищо няма да унищожим.
Пади, тръгваме на юг.
Има тъмни облаци. Ще вали.
Трябва да отидем на високо, за да не ни отнесе дъждът.
Да. Това си беше издънка. Грандиозна издънка, наистина.
Ако сега измрем, тя ще е единственото ни постижение.
Ще разправят, че само сме се издънили.
В щаба ще ни се смеят... - Значи казваш да се спрем, така ли?
Това ли е? - Пади, не исках...
Ефрейтор, да се предадем ли искаш?
Сър, не исках... - Това ли е?
След като постъпиха така с него! - Не го убиха те.
Убиха го вятърът, падането и решението, което всички взехме.
Съжалявам, сър.
Пади, трябва да сме живи, за да излезем отново.
Сър, ще тръгваме ли?
Сър? - Пади, без теб не можем да тръгнем.
Тръгвайте.
Ще ви настигна.
Тръгвайте.
Събирайте си нещата, и да се омитаме!
Хайде, Купър, вдигай се. Дай ми ръка.
Знаем ли къде отиваме, сър? - Разбира се!
Джок!
В компаса има вода. - В бомбите "Луис" - също.
Подгизнали са. Безполезни са.
Бомбите ни се казват "Луис", защото аз съм Луис и аз ги изобретих.
Аз решавам дали са безполезни! - По дяволите!
Изкарайте го от водата! - Изкарайте го!
Хайде. - Добре си.
Ако не искате да се издавим, трябва да се върнем!
Веднъж преплувах Темза. При "Тауър Бридж".
Както Юлий Цезар е преплувал Тибър. - Джок.
Гледай.
Водата е превърнала пустинята в плаващ пясък.
Не можем да вървим през него, да не говорим пък за плуване.
Райли, не казвам, че съм Юлий Цезар.
Но както неговия, така и моят първи опит за завладяване беше осуетен.
Цезар се оттеглил, но се върнал.
Същото ще направим и ние. Ще се оттеглим, но ще се върнем!
Да. Със сигурност.
Чухте човека. Движение.
Чувам пеене.
Изпей втория куплет, за да им покажеш, че не сме немци.
В Кабрит ние, офицерите, разработихме пустинна процедура.
Ако видиш огън, изпяваш първия куплет,
а тези на огъня изпяват втория, защото ако бяхме немци,
нямаше да знаем думите.
Някой от вас да знае втория куплет?
Не. - Не.
Ако не ги изпеете до 30 секунди,
процедурата е да открият огън.
Ако Пади е там, секундите ще са пет. Боже, какъв смях.
Хайде.
Добре, сър.
Само че, за разлика от песента, тук не сме всички, нали?
Не сме. Не сме всички тук.
Хайде, момчета.
Как са всички?
Има чай, Пади.
Хайде.
Ето. Пади.
Пътниците ни май пристигнаха.
Очаквах да са петдесет и пет. - Спокойно.
Ще си получите заплащането, дори да не возите никого.
Група за далечни пустинни операции! Легитимирайте се.
Добри ми човече...
Ние сме подразделение Л,
първа бригада на Специалната авиационна служба.
Това, което остана от нас.
Може би проблемът е в отношението ти,
а може да е в походката ти, но вървиш по тънък лед.
Пустинята е голяма,
но в нея няма място за реалисти, прагматици
и хора, които вярват в разума.
Снощи беше първата несигурна стъпка
по дългия ни път към славата.
Няма друга възможност.
Точно така, идвайте. Какво става? - Проблеми с вятъра.
Да. - Вие ли командвате тук?
Пустинята командва. Може би сте го научили, сър.
Някакви новини от Тобрук? Нямахме радио.
Елате. Изкъпете се.
Изпийте няколко бири. След това ще говорим за Тобрук.
Хайде.
Пак ли издънка? - Пак.
Но ние караме хора към града.
Още колко очакваме? - Вятърът беше ужасен, затова...
Да. - Сигурно няма да са много.
Ясно. А докога искате да чакаме?
Знаете... Да чакаме вечно.
Не, не ми се чака. В четвъртъците играя покер в Кайро.
Трябва да караме добитъка.
Хайде. - Ставайте.
Хайде. - Вдигайте се.
Голям скок, момчета!
Как ще ги намерите? - В пустинята всичко е предсказуемо.
Скочили сте в северен квадрант номер 12, после дойде дъждът.
Момчетата ви са отишли нависоко,
значи по Хребета на птицечовката, на юг.
Вървели са на юг до раздвоението на хребета.
Вие там вървете на майната си!
Хайде!
После са стигнали до оазис "Бум-бум".
Заради растителността там дори англичаните го виждат.
Хайде.
После са продължили покрай пресъхналата река на юг, докато...
Горе-долу...
Сега. Някъде там.
Май ще отида на играта на покер.
Ефрейтор Майк Садлър Група за далечни пустинни операции
Виждам само осем от нашите хора.
Двайсет и двама оцелели от петдесет и петима.
Нито един изстрел, освен този, с който добър войник се самоуби.
Нито един разрушен самолет, нито един детониран детонатор.
Какво ще направи главният щаб? - За какво?
Мисията ни не беше официална. Никой няма да разбере.
Малко хора в щаба знаят. Ще се смеят, но...
Ще губят войната и няма да им пука.
Ще ни спрат, когато се върнем в Кайро.
Да. Ако се върнем.
Казват, че Групата за далечни пустинни операции
може да намери и молив в пустинята, стига той да хвърли сянка.
И да намери свален пилот в район с размерите на Англия,
посред нощ в пясъчна буря.
И? - И... Чудя се...
Дали могат да намерят скривалище за САС?
Здравейте!
Какво правиш тук?
Идвам тук, за да се отпусна.
Време е да си кажем някои скорошни новини.
Офисът ти беше заключен. - Скорошни новини?
Генерал Дьо Гол трябва да знае
британската стратегия в Северна Африка.
"Фпенски 75". - От какво се интересува генералът?
Майната ти. Къде са те?
Къде са те ли питаш, или къде е той?
Искаш ли да вечеряме? - Не. Кажи ми къде са.
Никой нищо не казва. За Кайро това е необичайно.
Истината е, че никой не знае къде са.
Оцелелите трябваше да докладват преди две седмици.
Не са се свързвали с нас. - Какво им се е случило?
Не си представяй героична битка.
Вероятно са били убити, но не от немци или италианци.
Убила ги е пустинята. Вятърът, пясъкът, тръните.
И безразсъдното решение, взето от твоя приятел и другарите му,
които не искали да жертват репутацията си.
Решили да скочат с парашути нощем посред пустинна буря.
Какво има в Стърлинг, че го мразиш толкова?
Аз създадох САС.
Той нямаше право да я съсипва още на първата й мисия.
А ако не е съсипана, малкото хора, които знаят за нея, й се смеят.
Боя се, че шансът Стърлинг да е жив е малко над нула процента.
Не знаеш ли правилата за връзките по време на война?
В секса няма проблем. В чувствата има.
Сега. Приятели, това е Джало.
Буквално, неоспоримо и несъмнено - средата на нищото.
Ако Нищото имаше столица, щеше да е това.
Тук щеше да е главната улица на град Нищото.
А кметът щеше да е Никой, отговорен за абсолютно нищо,
на място, където няма хора, на които да им пука.
Точно това искахте, нали, капитан Стърлинг?
Бихме могли да продължим, но това място ви върши работа.
Колко е пътят до немските летища?
Сирте е на 530 км на северозапад. - А фронтовата линия на съюзниците?
На 130 км през пустинята на изток има новозеландска част.
Но кивитата бяха изпратени на север и лагерът им е празен.
Няма кой да ви помогне.
Значи новозеландският лагер е празен?
Има малко ранени и пазачи. - И празни камиони, предполагам.
Може би са оставили и оръжия и муниции.
Дали ще има и пиано? - Пиано ли?
Столицата на Нищото ще ни свърши работа,
но първо трябва да напазаруваме.
Хайде, красавецо.
Крадливо копеле. - Аз бях.
Ако знаех, че ще крадете, нямаше да ви доведа.
Казвай ми "Дейвид", не "сър".
Филип, стража. На кулата. Един час. - Да, сър.
Зарови експлозивните контейнери, за да ги запазиш от жегата.
Къде да сложа пианото?
Свириш ли на пиано, Пади? - Не.
Оин ме учеше. Искам да продължа.
Сложи го в столовата. - Нямаме такава.
Ще я построиш.
Сийкингс? - Да, шефе?
След снощния успех трябва да празнуваме.
Какво пиене си откраднал? - 200 литра новозеландски ром, сър.
Браво. Докато разопаковаме, ще стане време за коктейли.
След като пийнем и слънцето залезе, ще се поразходим.
Там. Мунициите ще бъдат подписани от лейтенант Фрейзър,
стига той да няма проблем. - Няма, сър.
Презареди колите, Садлър. Тръгваме довечера.
Вдигайте палатките. - Казвай ми "Майк".
Целите ще бъдат дадени на брега.
По десет бомби "Луис" за всеки. Да са готови.
Пригответе десетминутни и трийсетминутни фитили.
Не използвайте бомбите, преди да подушите месершмитите.
Моторизирана мисия на САС номер едно.
Тръгвайте, девици! - Хайде, Боб.
Намираме се на 16 км от летището в Сирте, което е на север.
Ще заведа трима там и ще нанесем възможно най-много щети.
Луис, ти и твоите отивате до Мерса Брега.
Целта ви са камиони с гориво и провизии.
Пади, ти и хората ти отивате до летището в Тамет.
Цел - италиански изтребители "Капрони" и месершмити.
Бил Фрейзър, къде си? - Тук.
Ела.
Чух, че по време на издънката
нееднократно си задавал въпроси на командващия си офицер.
Решихме, за да избегнем следващи издънки,
че в САС въпросите са добре дошли.
Ще избереш четирима и с тях ще отидеш в Аджедабия.
Може ли тогава един въпрос, сър? - Да.
Може ли ром за мен и момчетата? - Да. Сийкингс.
Да, Сийкингс. - Ще се срещнем тук утре сутринта.
Ти и шофьорите ни ще ни чакате тук.
При цялото ми уважение, сър, писна ми да съм такси.
Никой тук не се оправя в пустинята по-добре от мен.
Щом искаш действие, отивай с Пади Мейн.
Имаме втори шанс.
Да видим какво са ни приготвили звездите.
Хайде. - Качвайте се.
Тамет Немско-италианско летище
Аджедабия Немско-италианско летище
Мерса Брега Немско-италианско хранилище
Сирте Немско-италианско летище
Празно е.
Всичките са излетели.
По дяволите.
Мерса Брега
Десетминутни фитили.
Тамет
Мерса Брега
Тръгвайте.
Райли, вземи един човек и отидете надясно.
Аз ще взема трима и ще заобиколим отзад.
Пак тук след осем минути.
Поразете възможно най-много камиони. Гледайте да не ви видят.
Тръгвайте.
Аджедабия
Тамет
Садлър. Това е прочутата бомба "Луис".
Не съм чувал за нея. - Прочута е само сред нас.
Изобрети я Джок Луис. Направи ни прототип.
Тази вечер ще я изпробваме.
Не сте ли използвали такива? - Не сме, но Джок Луис е умен.
Сигурен съм, че няма да има проблем.
Трябва бомбите да гръмнат след десет минути, нали?
От сега нататък ли? - Да.
Значи трябва да се захващаме, Пади.
Десет минути са достатъчно време. - За какво?
Пияни са. Можем да поставим бомбите и да се махнем...
Лесна плячка.
Когато изтрезнеят, пияниците ще са пилоти и инженери.
Майната им на всякакви конвенции - и женевски, и други.
Това ни е работата, момчета. Да убиваме и да бъдем убити.
Който е твърде благороден за такава работа, да остане назад,
да си излъска патроните и да ги направи на огърлица.
Аз лично нямам никакъв проблем.
И без това не ходя по празненства, на които съм поканен.
Хайде, хайде.
Искаш ли огънче?
Ето. - Немец ли си?
Не. Англичанин.
Англичанин? - Да. Англичанин.
Здрасти.
По дяволите.
Добър вечер.
Мамка му! Крийте се!
Хайде.
След три минути гръмват бомбите. Включително и на този камион.
Не е напълно идеално.
Мисля, че им стига толкова, Пади. Пади, Пади!
Две минути да взривим самолетите. Хайде.
Тръгвайте, по дяволите!
Джок, след една минута камионът ще стане горещ.
Не помагаш. - Хайде.
Пади, скоро ли?
Къде е Пади?
Къде е той?
Пади! Пади!
Свършиха ми патроните.
Залегнете!
Бомбите работят!
Тръгвайте! - Бягайте!
Пади!
Да се връщаме... - Пади, къде си? Пади!
Да!
Да, момчета.
Мерса Брега и Аджедабия гръмнаха, сър.
Да.
А това е Пади Мейн в Тамет.
А аз съм тук в мрака и тишината в Сирте.
Стига, сър, не е състезание. - Състезание е, разбира се.
Хайде.
Гардън Сити, Кайро Британски главен щаб
Сър. Съобщение от разузнаването.
Скъпа моя.
Най-после имам за докладване нещо, което е истина.
Абсолютна истина.
Уловена е радио комуникация
между немски и италиански военновъздушни сили.
Онази вечер 48 техни самолета
са били унищожени на земята в две отделни бази
от хора, появили се от нищото и изчезнали в пустинята.
Унищожени са и 17 камиона с гориво, камиони с провизии,
муниции и експлозиви в Меса Брега.
Малкото, които са видели нападателите,
казват, че са били без униформи и са изглеждали като диваци.
Значи той е жив?
По-важното е, че творението ми е живо.
Мисля, че загадката за случилото се с подразделение Л на САС
е разрешена, сър.
И момчето май спечели облога.
Ясно.
Нека играта започне.
Превод АЛЕКСАНДЪР МИШКОВ
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО