Podle skutečných událostí.
Přestože zobrazené události vypadají skoro neuvěřitelně...
...jsou většinou pravdivé.
KVĚTEN 1941 KDESI V EGYPTSKÉ POUŠTI
PODLE KNIHY BENA MCINTYREA SAS - ROGUE HEROES
Dochází mi benzín, ostatní na tom budou stejně.
Žádám o svolení doplnit palivo.
Do Tobrúku je to 190 km, musíme dotankovat.
Ano, vím.
Ano. Pane, měl byste dát rozkaz, aby...
Řekněte mi, prosím,
že jsme s sebou vzali dost benzínu.
V podstatě nevzali.
Sledoval jsem ručičku paliva, jak se nevyhnutelně blíží k nule,
a došlo mi, že je to tak, že...
že kolona dostala benzín
na cestu dlouhou 500 km.
Ano, ale z Káhiry do Tobrúku je to 500 mil, starouši.
Jistě.
Jenomže v dopravní sekci jsou Francouzi.
Francouzi. Aha. To bude tím.
Takže do Tobrúku nedojedeme a obklíčení se neuvolní
a bomby a granáty budou padat dál
a zemřou další stovky mužů.
Ano.
Stirlingu, mně je fuk, kdo byl váš otec,
ale musíte mě oslovovat "pane".
Jdi do hajzlu.
PLUK MIZERŮ 1. díl
Na jaře 1941 stála Británie se svými koloniálními vojsky
sama proti nacistickému Německu a fašistické Itálii.
Británie se v severní Africe zoufale snažila ubránit
důležitou zásobovací trasu, Suezský průplav.
Při postupu nacistů se spojenecké armády
stahovaly k Tobrúku,
přístavu, který bylo třeba za každou cenu uhájit.
Kdyby padl Tobrúk, byl by ztracen Suez.
Kdyby padl Suez, byla by ztracena Afrika.
Kdyby byla ztracena Afrika, byla by prohrána válka.
Jak řekl Winston Churchill:
Celý anglicky mluvící svět procházel temným údolím smrti.
Slovy prostého vojáka...
...byli jsme v prdeli.
KÁHIRA
Zítra to vrchní velitelství zase určitě posere.
VOJÁKŮM VSTUP DO KASBY ZAKÁZÁN
Ano, whisky.
Vyhrál jsem.
Vsadil jsem na koně jménem Smoky.
Holky dnes kvůli dešti nepřijdou.
Chtěl jsem po něm, ať lituje. Ale to on ne.
Mám tě rád. Víš proč?
Protože když ti řeknu vtip, tváříš se, že je vtipný.
Takže: proč kuře nedojelo na konec cesty?
Protože se to kuře dalo ke Commandos,
britskému pluku Commandos,
a z vrchního velení přišel rozkaz, aby vyrazilo.
Silnice zasraná. A tak si kuře sbalilo výstroj,
vyhonilo si, poněvadž ho tlačilo, pomodlilo se, sedlo do vozidla,
vyrazilo na cestu a pak, kousek předtím,
přesně 190 km před Tobrúkem,
přišla pointa tohohle děsně vtipného fóru.
Jaká pointa?
To je britské vojenské tajemství.
Takže zase stojíme. Zase.
A kuře zůstává v Káhiře, chodí na dostihy,
prší a holky nepřišly. A něco ti povím.
- Vám se tu nelíbí. - Nelíbí se mi ten klid.
Válka, příteli, je tam, kde ji najdeš. No tak.
Láhev araku a dvě skleničky.
Hele, Anglán.
Angláne, vylezli jste vy, Angláni, někdy z Káhiry?
Viděli jste někdy nějakýho Itala?
Australani. Austrálii mám rád.
Divočina a fauna vymyšlené šílencem.
Neser.
PORUČÍK ARCHIBALD DAVID STIRLING
SCOTS GUARDS, 8. KOMANDO
BRITSKÁ VOJENSKÁ VĚZNICE GHÁDZÍ
KÁHIRA TÉHOŽ VEČERA
Když žár zášti a choutky chrámu těla silné jsou,
připomeň mi prachu chrám, kam pobývati spolu jdou.
V národě, jenž není, kde nic nezůstalo jako dřív,
zapomenuty jsou msty a nenávist dokonala
a nahému na cestu k oprátce ranní zvon řinčí.
Co váš kolega?
Snad jsem mu moc neublížil.
Sráči irskej.
Sráč. Ano, to především. Ir tomu snad může jenom přispět.
Ale k přátelským lidem bývám jindy vcelku přátelský.
Váš kolega byl však nevlídný ke slabšímu, což mě rozlítilo.
A my budeme nevlídní k tobě.
Vojenskýho policajta si s boxovacím pytlem už nespleteš.
Ty jsi magor.
Nikdo se nebude divit, až se tu budeš ráno houpat.
A na cestu k oprátce zvon řinčí.
Jestli mě chcete vzít ven, musíte si na to někoho sehnat.
Na nerovné rvačky jsem zvyklý.
Začněte hledat.
PORUČÍK ROBERT BLAIR "PADDY" MAYNE
ROYAL ULSTER RIFLES, 11. KOMANDO
LINIE OBKLÍČENÍ TOBRÚK, LIBYE
TÉŽE NOCI
Pouštní vředy, úplavice, písek v řiti, písek v očích,
písek v plicích, písek v ledvinách, písek za předkožkou...
To nic není, když vzkypí krev.
Vem si to.
Dejte si rum.
Pij a nemysli.
Dnes večer nebuďte sebou.
Pamatujte si: až mezi ně vletíme, máma se dívat nebude.
Jdeme.
10 vteřin, pak do nich. Divoce.
PORUČÍK JOHN STEEL "JOCK" LEWES
WELSH GUARDS, 8. KOMANDO
- Byl jsi někdy v boji? - Opakovaně mě zastavili, bohužel.
- My jsme ale byli. - Cítím jakousi zlobu.
- Jsi pěknej sráč. - A já to chápu.
Kdo čelil nebezpečí, se zvířecího vzteku zbavuje dlouho.
Mluví jako nějaká knížka.
To s lidmi dělá déšť. Nechcete mu dát pokoj?
Jo?
Přišli jsme o dva chlapy.
Krádež.
Krádež bohužel nemohu tolerovat,
ale máme-li se utkat, dovolte, abych vás napřed varoval.
Jsem voják zvláštního druhu.
Z Commandos. Cvičený s muži, jako jsem já.
Někteří žijí jen pro boj a zabíjení nepřítele,
jiní jsou však lhostejní a bojovali by s kýmkoli.
Je nás pohříchu jen hrstka,
ale ve válce smíme být zvířaty, jimiž jsme.
Učili nás zabíjet tiše.
Až se to změní skoro v instinkt, něco jako polykání,
a je to jakési prokletí. Už se to nedá odnaučit.
Chápete to?
Někomu podáš ruku a napřed se mu zahledíš na hrdlo.
Každá část těla
jako by nedočkavě vyzývala k přijetí, jako pes přijímá kost.
Oči jsou jen k zatlačení palci do mozku.
Ústa jen k roztržení. Krky jsou dar.
Největší chyba Boha.
Lžíce, utěrky, šálky čaje, všechno je zbraň.
Vše, co je na dosah...
...je zbraň. I vy jste zbraň.
Kdyby měli naši generálové rozum a vypustili nás...
Umíte si to představit?
Obyčejní lidé se s námi při setkání raději nesbližují,
což je pochopitelné.
Ale když tak naléháte...
Tady ne, hoši.
Dnes tu nezůstanu.
Dnes ne.
Šli jsme jen za holkama.
Moji výhru.
Dejte si něco k pití a připijte padlým druhům.
Místo posranýho roku ve Skotsku, lezení po horách,
spaní v zákopu a škrcení krav
jsem se měl učit ten proslov. Vždycky zabere.
Dej mi whisky, chlape.
Na whisky.
Dobré ráno, pane.
Pane...
Dobré ráno, pane.
- Až už to někdo sakra spraví. - Dobré ráno, pane.
Vám to skřípání neleze na mozek?
Spravte to, krucinál!
- Pane. - Dobré ráno, pane.
Dobré ráno, pane.
Mám tady takovou...
Pití a tak dále. Jídlo a ještě... Dnes večer na...
- Na čem? - Na velvyslanectví.
Nějaké loučení s někým, někdo se vrací domů.
Možnost pro všechny se...
Možnost pro všechny naplánovat další útok na Tobrúk?
Cože?
Možnost se rozloučit a popřát mu štěstí, nevím komu.
- A vy tam půjdete, Stirlingu. - Tobrúk nepřetržitě ostřelují.
Od druhém pokusu uvolnit Tobrúk se stále jedná.
- Bude to vlastně třetí pokus. - Jistě.
Větráky nefungují. Už nemůžu sakra salutovat.
Mapa na zdi se pořád překresluje a muži umírají.
Stirlingu, co je třeba, abyste mi říkal "pane"?
K tomu je třeba úcta.
Nejste voják, jakým byl váš otec, a nikdy nebudete.
Jste jenom opilec a neukázněný rebel,
jakým by pohrdal.
Na tu oslavu půjdete střízlivý a včas,
nebo si to, příteli, odskáčete!
Otče náš, jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé,
přijď království tvé, buď vůle tvá jako v nebi, tak i na zemi,
chléb náš vezdejší dej nám dnes a odpusť nám naše viny,
jako my odpouštíme našim viníkům,
a neuveď nás v pokušení, ale chraň nás od zlého.
Neboť tvé je království, moc i sláva navěky. Amen.
Jednotko, pozor!
V noci jsme odstranili 50 nepřátelských vojáků
a zničili jedno důležité dělo.
Měli jsme jen jednu ztrátu.
Matthews v noci zemřel.
Vyspal jste se?
Ta práce, to byla katastrofa, pane. Ale výsledek uspokojivý.
Spal jsem vestoje.
Vždycky spím dobře, pane.
Tohle bráníme už 112 dní,
mezi krysami a štíry a hmyzem.
Musíme dál prokazovat statečnost.
Velení nám na pomoc posílá další kolonu.
Naši přátelé z velitelství snad nezapomenou
dát obrněným vozům do nádrží dost benzínu,
aby dojely do cíle.
Bývají zapomnětliví.
A mezitím...
V noci kvůli naléhavé záležitosti odletím do Káhiry.
Kdyby nás odsud nedostali, mám plán, který nám snad pomůže.
Uhněte!
Honem!
Vyžeňte ty velbloudy! Vypadněte!
Pane, žádám o povolení ukrást Australanům darované jídlo.
Povoluje se.
A co vlastně hledáme, pane?
Mám zprávu od jednoho dokaře, kterého uplácím hašišem.
Chtěl jsem, aby sledoval chaos
v dodávkách výstroje pro parašutisty.
A hle...
objevilo se pár padáků.
A čí jsou, pane?
Toto je britská armáda.
Nikdo nic nevlastní, nikomu nic nepatří,
nic není jisté, nic není, jak se zdá,
takže všechno, co popadnete, je vaše.
A na co nám budou padáky, pane?
Chci s nimi vyskočit z letadla.
- Vy umíte skákat, pane? - Snad víte, co je padák.
Dáte si to na záda, skočíte,
hrozně se to nafoukne
a přistanete.
Chyťte to, sakra, Almondsi, než to odletí do moře.
Dejte to zpátky.
- Jak, pane? - Jak to mám, sakra, vědět?
To se, řekl bych, musí udělat moc přesně.
Tak buďte přesný. Všechno naložte na vůz
a pošlete na letiště. V noci se letí.
A vy poletíte taky, seržante. Riley taky.
Usoudil jsem, že se na to hodíte.
Hodíme se na co?
Ve světě, kde nejsou pravidla, řád ani pořádný plán,
některé muže ukazuje válka jako své přirozené vykonavatele.
A ti vykonavatelé berou dění do vlastních rukou.
Hodlám sestavit výsadkový pluk.
Vy hodláte?
Podle generálů stále vedeme 1. světovou válku.
Váhají a debatují o každém rozkazu,
zatímco nacisté přes nás sebevědomě procházejí
jako nůž máslem.
Honí nás po celé té svinské poušti. Komedie.
Až na to, že jejich ideologie je brutální.
Riley... Tak to naložíme.
Víte, co dělají s dětmi v Berlíně?
Ďábel mi seslal konzervy s hovězím. Bůh mi seslal padáky.
A já to chci rozhýbat.
Shromáždím muže vhodných vlastností,
a vy patříte k nim.
Ostatní jsou šílenci, ve vězení, nebo si zoufají jako já.
Tak tu svinskou válku vyhrajeme.
Kocovina?
Omluvitelná skrytým vztekem.
Co potřebujete?
Zdravotní důvod, proč nemůžu na tu blbou koktejlovou párty.
A přitom mě na pár dní uvolněte z výcviku.
Dril nelze odůvodnit, jelikož nutí smiřovat se s tím,
že nesmyslné je důležité.
Včera večer vás hledal nějaký důstojník.
Ptal se, jestli jste opravdu měl tu úplavici, co jste hlásil.
Oni si myslí, že jste simulant.
Simulant nejsem já, ale to zasrané vrchní velení.
Jedna vrstva fosilních sraček za druhou.
- Svobodné zednářství průměrnosti. - Ano, jdou po vás. Polní soud.
- Vymyšlená nemoc. - Vy lžete?
Samozřejmě.
Tak na co se opravdu ptal?
Byl jsem sjetý, je to trochu nejasné.
Měl vzkaz od poručíka Jacka Lewese z Tobrúku.
- Jocka Lewese. - No dobře.
Proboha, jste úplně bez sebe.
Whisky, prásk, prásk, prásk, jedna za druhou.
Vzpomínky na Skotsko.
Znáte to, jak medvěd stojí v kleci a kýve se ze strany na stranu.
A co Jock Lewes chtěl?
Tady. Večer máte jít do klubu Empire, vzít Paddyho Maynea
a vzít ho do klubu Tipperary na setkání tří mušketýrů.
- Co to má kurva znamenat? - Že prý nějaké padáky.
TÁBOR 11. KOMANDA HELIOPOLIS, KÁHIRA
Vstávat, hoši.
Mrtví vstávají a je jich nějak moc.
- Vítej doma. - Ne.
- Zatkli tě? - Zadrželi.
Zjistili, kdo jsi?
Ne. Řekl jsem, že se jmenuju Hyde a nemám papíry.
Dali mi pokutu 10 šilinků za to, že je nemám.
Ale klidně mě mohli pověsit.
- Žes neměl papíry? - Ne, že chci spravedlnost.
- Z čeho je ta polívka? - Z gazely, co jsi ulovil.
Moc dobrá.
Děkuju.
Víš, já ti řeknu,
že se nakonec stejně pověsíš sám.
Říká se, že je to krásná smrt.
Ale ten, kdo to ví, to nikdy nepotvrdil.
Měl jsi zůstat ve špitále. Proč jsi odešel?
Malárii už nemám, tak proč s ní dál sdílet lože?
Jediný příznak je už jen mokré prostěradlo.
Potím se tak, až je mi stydno. Sestry ho musely ždímat.
Tak jsem se šel radši potit do baru.
Někdo mě tam naštval, a to je asi tak všechno.
Včera večer přinesl někdo vzkaz
od poručíka Jocka Lewese z Tobrúku.
Něco o padácích.
Máš jít večer do klubu Empire za nějakým Stirlingem,
na schůzku tří mušketýrů.
KÁHIRA KLUB EMPIRE
- Pracujete večer, pane? - Dnes ne, drahá.
Ne. Ne, ne, ne. Bohužel ne.
Nevím, co v jazyku Káhiry znamená červená květina na stole,
ale nehledám krátkou aférku, jestli jste si to myslela.
Krátkou aférku? Jste básník.
- V podstatě jsem. - A já jsem novinářka.
"Jsem novinářka," řekla špionka.
Jistě, jsem špionka.
Ve válce musíme své talenty využívat jinak.
- Promiň, chlape. - Vypadni.
A jak ho využíváte?
Jsem zpravodajský důstojník
a podléhám vládě Svobodných Francouzů v exilu.
Generálu de Gaulleovi.
Na jeho barové židli v hospodě na Dean Street.
Líbí se vám Káhira, Paddy Mayne?
Víte, jak se jmenuju?
Poručíku Mayne, vaše vítězství
nad vichistickou Francií na řece Litani
bylo za dlouho dobu první dobrá zpráva
pro francouzské odpůrce Hitlera.
Ráda bych znala vaše hodnocení morálky
pronacistických Francouzů, s nimiž jste se setkal.
Abych to mohla ohlásit generálovi.
Všichni pronacističtí Francouzi, s nimiž jsem se osobně setkal,
jsou mrtví.
Takže jejich morálka je hodně špatná, řekl bych.
Můj otec byl brigádní generál. Učil mě jezdit, střílet, zabíjet.
I příborem, je-li třeba.
Jestli toužíte po příboru, raději si přesednu.
Přišel jsem na schůzku.
- Tak dobře. Omlouvám se. - Ale ne. Kašlete na to.
Radši půjdu já.
Stejně se mi tu nelíbí. Přišel jsem jen zdvořile odmítnout.
Počkáte na něj a předáte mu ode mě vzkaz?
A komu?
Prostě mu jen řekněte, že Paddy Mayne nechce,
protože radši odjede do Barmy bojovat proti Japoncům.
Bude to velmi vysoký muž, opilý, nebo se bude opíjet.
A když mu to vyřídíte, asi se naštve, tak radši odejděte.
Řekněte mu jen: "Paddy Mayne nechce." Ano?
Představuji vám Alinu Carnettovou.
Promiňte, stůl je rezervovaný.
- Přepadl jste mě. - Budete muset jít, bohužel.
Mám pro vás vzkaz.
- Vzkaz od koho? - Od Paddyho Maynea.
Byl tady.
A řekl, že odjede do Barmy bojovat proti Japoncům.
Aha.
A říkal, že budete naštvaný.
Ne, nejsem.
Byl střízlivý?
- Asi ano. Ale trochu divný. - Ano, to on je.
- Přejete si, pane? - Whisky.
Jistě, pane.
Měl pravdu, jste vysoký.
Kdo vy sakra jste?
Zástupce šéfa francouzské tajné služby v Káhiře.
Takže jste šéf francouzské tajné služby v Káhiře,
protože vašeho šéfa znám a je pořád opilý.
- Jste tu nová? - V Káhiře ano.
Ve všem ostatním nová nejsem.
Víte, jindy bych rád zůstal a pokračoval v konverzaci,
ale krása pro mě teď není tolik důležitá.
Promiňte, znělo to jako pokus být šarmantní, že?
- Nemyslel jsem to tak. - Taky to nijak šarmantní nebylo.
Ani vzdáleně.
Francouzi a Britové si někdy špatně rozumí.
Je to něco jako rozdíl mezi kilometry a mílemi.
Výsledek pak může být špatný.
Slyšela jste o tom.
Zjistíte, že mám sklon slyšet všechno.
Whisky.
- Potřebuju vůz. - Kam, pane?
Do nějakého čajového klubu Tipperary.
Pane poručíku, aby nedošlo k pochybám,
vaši nespokojenost s vedením války sdílím
a mám v úmyslu s tím něco dělat.
Děkuju, chlapi.
- Tak co, byl jsi za ním? - Byl.
Byly tam červené kytky a francouzští špioni.
A co? Co jsi mu řekl?
Neřekl jsem mu nic.
Nechal jsem mu vzkaz, že jedu do na Dálný východ.
- Vážně? - Jo.
A jestli s tím praštěným puntičkářem Lewesem něco chystají,
zvládnou to i beze mě.
- Kdo to vůbec je? - Byl jsem s nimi ve výcviku.
Stirling, řekl bys, že je kořala, gambler,
hejsek, co se vyšplhal k hodnosti
po větvích rodokmenu.
Lewes, ten vypadá jako surovec,
ale není zlý,
i když by se ti taky nelíbil.
- Ale nic proti nim nemáš. - Ne.
Ne, protože když na to přijde, jsou úplně jiní.
Nic z toho, co jsem o nich říkal.
Oni jsou mrtví.
Jen čekají na potvrzení.
Jako já.
Ale jak říkám, já jdu na Dálný východ.
Někam východně od Suezu, kde i to nejlepší je nejhorší.
Válka na východě bude velkolepá, až začne, chápeš?
Slyšel jsem, že chceš taky.
Sestavuju jednotku, řeknu si o tebe, kdybys chtěl.
Jo. Ale co, proč by ne?
Kde je Mayne? Měls ho přivést.
Mayne řekl, že jde do Barmy bojovat proti Japoncům.
S Japonskem ještě neválčíme.
Ne. Ale jestli tam půjde Paddy, brzy budeme.
- Je tu čaj. - Jen si dej, starouši.
- Je pro tebe. - Ne, není.
Když nechceš čaj, měl bych nápad.
Mapa? Bože, tak to bude vážné.
Ano, je to hodně velká mapa, což je mrzuté.
Promiňte, pánové, potřebuji ten stůl na ukázku.
Jak dlouho tu budete?
Máme turnaj, budeme tu celý večer.
A jestli chcete stát a koukat, řekneme si o vstupné.
Ano. Ale mám bohužel další schůzku v klubu Kit Kat
a nemohu čekat celý večer.
Vrátil jsem se z hlídky hluboko v poušti
a jsem děsně nasranej.
- Co to dělá? - Granát!
- Pryč! Rychle! - Mizíme!
Mí muži se nudí a těmi drobnostmi si zpříjemňují den.
Velice se hodí, když ve vlaku nemůžeš najít místo.
- Vůbec ses nezměnil, Stirlingu. - Ne.
- A pořád jsi nedospěl. - Je mi pořád asi tak 12.
Smradlavé kuličky a kouření za školou.
- Jenomže tu teď smrdí mrtvoly. - Jestli jsi to vymyslel ty, pak ano.
To jsi kreslil sám?
Mapy z velitelství jsou nepřesné a zastaralé.
Protože Němci pořád postupují a my jsme složili zbraně
a říkáme: "Nedokonalé, nelákavé, chmurné."
Znáš generála, který nemluví jako v říkankách?
Němci za šest týdnů postoupili o 1 300 km.
Pořád je to Rommel sem a Rommel tam,
ale podle mě udělal chybu. Postoupil moc rychle.
Vidíš jeho zásobovací trasy?
Jsou příliš dlouhé, o 500 km delší, než by měly.
Německé kolony zatím napadáme jen z moře.
To se od nás vždycky čeká.
- Aha. A ty máš lepší nápad? - Ano.
Doktor sjetý rajským plynem říkal něco o padácích.
Místo útoku z moře
můžeme zaútočit z Velkého písečného moře.
Do vnitrozemí vysadíme vybrané muže
a Rommelovy zásobovací trasy napadneme z pouště.
- Jednotka ukázněných mužů. - Ukázněných...
Já se před každým bojem krátce radím s Johnnym Walkerem.
Jak si tu kázeň představuješ?
- Je to pro tebe důležité? - Je to ukázkový příklad.
Jednou jsem měl takový hodně divoký sen,
že veškerá plukovní kázeň je k hovnu,
že každý muž je jen šachová figurka, která se dá posunout kamkoli.
A jeho idiosynkrazie jsou jenom jeho věc.
- To nejdůležitější je odvaha. - Nejdůležitější je rozum.
V každém smyslu toho slova.
Když se něco nepodaří, nikdy nezískáš, co jsi chtěl.
Ale my hlavně musíme dokázat,
že výsadek na padáku má smysl.
V poušti ještě nikdo neskákal. Nikdy.
Když tam sup roztáhne křídla, tak stoupá, neklesá.
A proto to někdo musí zkusit.
Ano.
Jen my. Ty a já.
Chtěl jsem, aby do toho šel i Mayne, ale půjde to i bez něj.
Dokážeme, že to jde.
A taky tím ukážeme, jak jsme odhodlaní.
Nikdo nás nezastaví.
A jak si budeme říkat?
Takže jsi pro?
Stirlingu, jsi pro?
Tys ukradl padáky,
já ukradnu letadlo.
LETIŠTĚ KATTARA 80 KM ZÁPADNĚ OD KÁHIRY
To prostě nejde. Tohle...
Poručíku, tady ten říká, že má právo vzít si letadlo.
Pohov. Povolení má.
Jak jsem řekl, je to záležitost války a my máme oprávnění zlobit.
Já jsem do prdele pošťák, vozím vojenskou poštu.
Chci vědět, co se děje.
Chci vědět, kdo jste, a název vaší jednotky.
- Už jsi vymyslel název? - Ne, ještě ne.
I kdybyste chtěli z mého letadla skákat na padáku,
v tomhle počasí to stejně nepůjde.
Podle předpovědi vítr za hodinu přestane.
- V poušti nikdo neskáče. - My víme.
- Ty padáky mají výtažnou šňůru. - Co mají?
Výtažnou šňůru.
Tahle šňůra se musí zavěsit na lano natažené zepředu dozadu.
A já mám de Havilland, a ten lano nemá.
Tak použijeme sedačky.
Ano. Šňůru od padáku uvážeme k sedačce.
K noze sedačky.
A vy máte s padákem nějaký výcvik?
Tři týdny jsme skákali z lešení, z jedoucích vozidel.
- Převalovali se dopředu a do strany. - Dveře se otevírají proti větru.
- Almondsi, odstraňte ty dveře. - Rozkaz.
Ale než přestane foukat, bude tma.
Jak potmě najdete cestu zpátky?
Lewesi?
- Podle hvězd. - Podle hvězd. Ano.
Pane, když je bouřka a bude tma, nezkusíme to jindy?
Lewesi, tvůj seržant, zdá se, navrhuje, ať se zastavíme.
Ale my se už nikdy nezastavíme.
To může být název jednotky. Ti, kteří se nechtějí zastavit.
Když uvážím veškeré riziko, měl bych vás odmítnout.
Když nechceš, já jednou lítal s práškovacím letadlem.
Tohle uřídím taky.
- Proboha, je to Američan. - Třeba, ale nevadí.
- Vy jste se fakt zbláznili. - Konečně mu to došlo.
Musím chcát.
- Šup šup. - Rozkaz.
Hodně štěstí, pane.
Sem, Stirlingu.
Otoč to zpátky k letišti.
Za 60 vteřin jdeme na to.
Co sis o tom myslel před chvílí?
Jako kdyby mi hlas v hlavě říkal: "No a co?"
No a co, sakra?
Ty jsi spadl, synku?
Ano, otče, spadl.
- Umřel jsem? - Ani ne.
Ale něco mě napadlo.
Pamatuješ, jak jsi lezl na ten starý dub
s jednou rukou uvázanou za zády?
Vždycky sis myslel, že zvládneš, cos nemohl.
Že vylezeš výš, než je tvůj přirozený limit.
Doufal jsem, že z toho jsi už vyrostl.
Nemůžu hýbat nohama, táto.
Necítím nohy.
Od pasu dolů nic necítím.
Bůhví kolikrát já už se kořil smrti na doslech.
Něžně jí šeptal, dávaje jí znát,
že sfouknout může poslední můj dech.
Oč lepší ještě umřít zdá se mi.
- Ne, ne, ne, ne. - Tu báseň jsi měl vždycky rád.
Pořád jsi ji měl v hlavě.
Já už se kořil smrti na doslech.
Ještě mám práci. Nepohřbí mě.
Nikdy. Nikdo mě nezastaví.
Ani Bůh.
Slyšíš mě, Bože? Slyšíš mě, Otče?
Já tuhle svinskou válku ukončím.
Nezastavím se.
České titulky Vladimír Fuksa Iyuno-SDI Group 2022