Zasnovano na istinitoj priči.
Oni događaji koji deluju najneverovatnije
uglavnom su istiniti.
MAJ 1941. Negde u egipatskoj pustinji
Ponestaje mi goriva, verovatno je isto s ostalima.
Molim dozvolu da pozovem kamione s gorivom.
Do Tobruka ima još 120 milja, moramo ponovo da napunimo.
Da, znam.
Dobro. Onda bi trebalo da izdaš naređenje da pozovemo...
Molim te, reci mi
da smo poveli i kamione s gorivom?
Zapravo, nismo.
Gledao sam kako se moj merač nezaustavljivo spušta
i shvatio da se sigurno radi o tome
da konvoj ima taman toliko goriva
za putovanje od 500 km.
Da, ali od Kaira do Tobruka ima 500 milja, stari moj.
Zaista.
U odeljenju za prevoz su Francuzi.
Francuzi. Da. To je to.
Dakle, nećemo stići do Tobruka i pomoći onima pod opsadom,
bombe i granate će i dalje padati i još stotine će umreti.
Da.
Sterlingu, nije me briga ko ti je otac, obraćaj mi se s "gospodine".
Jebi se.
HEROJI ODMETNICI
U proleće 1941, britanske i kolonijalne vojske
bore se s nacističkom Nemačkom i fašističkom Italijom.
Britanija se jedva drži u severnoj Africi
i brani ključnu rutu snabdevanja Sueckog kanala.
Dok nacisti napreduju, saveznici se povlače u Tobruk,
ključnu luku koju moraju da odbrane po svaku cenu.
Ako Tobruk padne, izgubiće Suecki kanal.
Ako izgube Suecki kanal, gube Afriku.
Ako izgube Afriku, izgubiće rat.
Rečima Vinstona Čerčila,
ceo engleski svet prolazi kroz mračnu dolinu smrti.
Rečima običnog vojnika,
najebali smo.
Glavni štab će opet zajebati i sutra!
Da, viski.
Dobio sam! Na konju zvanom Smoki.
Devojke nisu mogle da dođu zbog kiše.
Pozvan da oseti žaljenje, nije ga osećao.
Sviđaš mi se, znaš zašto?
Ako ti ispričam vic, pravićeš se da je smešan.
Zašto pile nije stiglo do kraja puta?
Jer se pile dobrovoljno prijavilo u komandose,
britansku jedinicu komandosa,
pa je iz štaba stiglo naređenje da krenu putem.
Jebenim putem. Pa se pile spakovalo,
odbacilo svu nesmotrenost, pomolilo se, ušlo u vozilo
i zaputilo se putem i pravo ispred njega,
na tačno 120 milja od Tobruka,
isprečila se poenta ovog urnebesnog vica.
Kakva poenta?
To je britanska vojna tajna.
I tako smo odstupili, opet,
pa je pile ostalo u Kairu, otišlo na trke,
padala je kiša i devojke nisu mogle da dođu. I znaš šta?
Mrziš ovo mesto. - Mrzim ovaj mir.
A u ratu ga nalaziš, prijatelju.
Boca araka i dve čaše.
Engleščić.
Engleščiću, pomolite li vi ikad nos iz Kaira?
Jeste li uopšte videli Italijana dosad?
Australijanci. Obožavam Australiju.
Životinjski i biljni svet koje je dizajnirao ludak.
Jebi se.
PORUČNIK ARČIBALD DEJVID STERLING, KOMANDOS
BRITANSKI VOJNI ZATVOR GHADŽI, KAIRO, ISTE NOĆI
Ako mržnja i pohota tela nikad nisu siti,
misliću na prašinu u kojoj ću dugo sniti.
U naciji koja to nije ne stoji ništa kao pre,
tamo osveta se briše i ko mrzi ne mrzi više.
Goli pred vešalima jutarnji sati zvone.
Kako vam je kolega?
Nadam se da ga nisam trajno oštetio.
Irski gad.
Gad, prvo i osnovno, irska krv možda doprinosi,
ali u drugim momentima sam prijatelj onima bez prijatelja.
Vaš kolega nije bio ljubazan prema manjem čoveku, to me je ljutilo.
Mi nećemo biti ljubazni prema tebi.
Više nećeš mlatiti vojne policajce.
Ti si ludak.
Niko se neće čuditi ako te nađu kako visiš ujutro.
Na obzoru vešala zveckaju.
Ali ako želite da hodam po vazduhu, najpre morate sresti đavola.
Navikao sam na nepoštene bitke, počnite pretragu.
PORUČNIK ROBERT BLER "PEDI" MEJN, KOMANDOS
Rane, dizenterija, pesak u guzici, u očima,
u plućima, u bubrezima, u prepuciju,
sve se to zaboravi kad krv uzavre.
Uzmi to.
Sad gutljaj ruma.
Pijte, ne mislite.
Večeras ne budite pri sebi.
Upamtite, kad smo među njima, vaša majka ne gleda.
Idemo.
Deset sekundi, onda poludite. Divljajte.
PORUČNIK DŽON STIL "DŽOK" LUIS, KOMANDOS
Jesi li uopšte bio u bici? - Ponovo smo odstupali, nažalost.
Mi jesmo. - Čujem ozlojeđenost.
Jebeni seronjo. - I shvatam je.
Kad se suočiš s opasnošću, taj bes ne odlazi dugo.
Govori kao pisaća mašina.
Kiša to radi ljudima. Pustite ga na miru.
Da?
Izgubili smo dvojicu dobrih ljudi.
Krađa.
Nažalost, krađu ne podnosim,
ali ako već moramo da se borimo, moram vas upozoriti,
ja sam posebna vrsta vojnika.
Komandos. Trenirao sam s ljudima poput sebe,
neki od njih žive samo da se bore i ubiju neprijatelja,
drugi ne mare za uniforme i boriće se s bilo kim.
Srećom, malo nas je,
ali u ratu nam daju da budemo zveri kakve i jesmo.
Naučili su nas da ubijamo tiho, to postane instinktivno, kao gutanje,
a najgore je što jednom kad naučiš, više ne zaboravljaš.
Shvatate li?
Rukujete se s nekim i ne možete odoleti a da mu ne odmerite grkljan.
Svaki delić tela je poziv koji rado prihvatate,
poput psa koji prihvata kost.
Oči služe tome da ih palčevima zarijete u mozak.
Usta zato da budu pocepana. Vratovi su poklon.
Najveća Božja greška.
Kašičice, peškiri, šoljice čaja, sve je to oružje.
Sve što taknete je oružje. Vi ste oružje.
Da nas naša gospoda generali puste s lanca,
možete li uopšte da zamislite?
Kad nas obični ljudi sretnu,
razumljivo oklevaju da nas upoznaju, ali ako stvarno insistirate...
Ovo nije moja stanica, momci.
Nije moja jebena stanica.
Ne danas.
Došli smo samo zbog devojaka.
Moj dobitak.
Častite se pićem, nazdravite palim drugovima.
Umesto da provedem godinu u Škotskoj penjući se planinama,
spavajući u jarcima i daveći stoku,
trebalo je da zapamtim taj govor jer pali svaki put.
Daj mi viski, stari moj.
Živeo viski.
Dobro jutro, gospodine.
Gospodine.
Dobro jutro, gospodine.
Neka neko popravi tu prokletinju. - Dobro jutro.
Kako te ne izluđuje ovo škripanje?
Popravite tu prokletinju!
Gospodine. - 'Jutro, gospodine.
Dobro jutro, gospodine.
Imamo događanje,
pića i to, zalogajčići i šta već, večeras u...
Gde? - U ambasadi.
Ispraćamo nekog, neko odlazi kući.
Prilika za sve da...
Da smislimo plan za sledeći napad u Tobruku.
Šta?
Da se svi oprostimo i poželimo sreću kome god već.
Bićeš tamo, Sterlingu. - Tobruk bombarduju već 24 sata.
Raspravljamo o drugom pokušaju.
Zapravo, trećem pokušaju. - Zaista.
Ventilatori ne rade. Ne mogu više da salutiram!
Karta na zidu se neprestano menja i ljudi ginu.
Kad ćeš konačno početi da mi se obraćaš s "gospodine"?
Za to treba poštovanje.
Nisi vojnik kakav je tvoj otac bio i nikad nećeš biti!
Ti si pijano i neposlušno gunđalo kakvo bi on prezirao.
Doći ćeš na zabavu, trezan i tačan
ili će te smeniti, prijatelju!
Oče naš koji si na nebesima, da se sveti ime Tvoje,
da dođe carstvo Tvoje, da bude volja Tvoja i na zemlji kao na nebu.
Hleb naš nasušni daj nam danas i oprosti nam dugove naše
kao što i mi opraštamo dužnicima svojim
i ne uvedi nas u iskušenje, no izbavi nas od zloga.
Jer je Tvoje Carstvo, i sila, i slava u vekove vekova. Amin.
Vojnici! Pozor!
Sinoć smo pobili 50 neprijateljskih vojnika
i uništili jedan ključni utvrđeni položaj.
Izgubili smo samo jednog.
Metjuz je preminuo noćas.
Jesi li dobro spavao?
Bio sam iscrpljen, ali zadovoljan postignutim.
Spavao sam u čizmama.
Uvek spavam dobro, gospodine.
Već 112 dana branimo ovo mesto,
okruženi pacovima, škorpionima i muvama.
Moramo nastaviti i pokazati hrabrost.
Šalju novi konvoj da nas zameni.
Naši dragi prijatelji iz štaba možda se ovog puta sete
da napune oklopna vozila s dovoljno goriva
da stignu do odredišta.
Često su zaboravni.
U međuvremenu,
večeras letim u Kairo po hitnom poslu.
Ako štab ne može da nam pomogne, smišljam plan kako da nas izvučem.
Sklonite se s puta!
S puta!
Sklonite te kamile! Mičite se s puta!
Gospodine, molim dozvolu da ukradem hranu Australijancima.
Imaš je.
Šta tražimo, gospodine?
Dobio sam poruku od radnika s pristaništa kog potkupljujem hašišem.
Molio sam ga da pripazi na padobrane
u haotičnom vrtlogu opreme i zaliha.
I gle,
pojaviše se padobrani.
Kome pripadaju, gospodine?
Ovo je britanska vojska.
Niko ništa ne poseduje, niko ništa ne zna,
ništa nije sigurno, ništa nije kako se čini,
stoga što god držiš u ruci pripada tebi.
A šta će vam padobrani?
Iskakaću iz aviona pomoću njih.
Razumete li se u padobrane? - Da li se razumem?
Znam da ih staviš na leđa, skočiš,
stvar postane ogromna
i sigurno sletiš.
Ulovi to pre nego što ga oduva u more, Almondse.
Vrati to unutra.
Kako, gospodine? - Otkud ja znam?
Mislim da je to vrlo precizna procedura.
Onda budi precizan, utovari ih u kamion
i pošalji na uzletište za večerašnji let.
I ti ćeš biti na njemu, naredniče, kao i Rajli.
Odlučio sam da ste vi pravi ljudi za to.
Pravi ljudi za šta?
U svetu bez pravila, reda i organizovanog plana,
rat izdvaja određene ljude kao svoje prirodne izvršitelje.
A ti prirodni izvršitelji uzimaju stvari u svoje ruke.
Odlučio sam da oformim padobransku jedinicu.
Vi ste odlučili?
Naši generali misle da je ovo Prvi svetski rat.
Okolišaju i raspravljaju o svakom naređenju
i to dok nas nacisti seku poput čeličnih sečiva.
Gone nas po pustinji. To je komedija.
Osim okrutnosti njihove ideologije.
Rajli, ukrcajmo ih.
Znate li šta rade deci u Berlinu?
Ðavo mi je poslao one konzerve govedine, Bog ove padobrane
i probaću ih.
Okupljam ljude određenog kalibra i vi ste među njima.
Ostali su svi ludi, u zatvoru ili očajni poput mene.
Idemo da dobijemo prokleti rat.
Mamurluk?
Opravdan unutrašnjim besom.
Šta ti treba?
Medicinski razlog zbog kog ne mogu da idem na koktel zabavu,
a kad smo kod toga, izvuci me i s vežbi.
Vežbe nemaju smislen razlog jer su stvorene da prihvatiš
da je besmisleno važno.
Sinoć te je neko tražio.
Zanimalo ga je jesi li zaista imao dizenteriju pre dve nedelje.
Misle da okolišaš. - Ne okolišam ja, nego štab.
To su nakupine fosilizovanog sranja.
Loža mediokriteta. - Otkrili su te. Preti ti vojni sud.
Izmišljene bolesti. - Lažeš?
Naravno.
Šta te je zapravo pitao?
Bio sam naduvan, malo mi je mutno.
Nosio je poruku od poručnika Džeka Luisa iz Tobruka.
Džoka Luisa. -Kako god. Zaboga, probio si krov.
Jedan viski za drugim. Uspomene na Škotsku.
Znaš kako medved u kavezu samo stoji i njiše se?
Šta je Džok Luis rekao?
Idi u klub Empajer večeras, sastani se s Pedijem Mejnom
i odvedi ga u klub "Tiperari" na okupljanje tri musketara.
Šta to piše? - Samo "padobrani".
KAMP KOMANDOSA, HELIOPOLIS, KAIRO
Buđenje, stari.
Mrtvac je ustao i mnogi ga videše.
Dobro došao kući. - Ne.
Jesu li te uhapsili? - Zadržali.
Jesu li te identifikovali? - Ne.
Rekao sam da se zovem g. Hajd i nemam papire.
Kaznio me je s 10 šilinga jer nemam papire.
Nameravali su da me obese, zapravo.
Jer nemaš ličnu? - Jer sam tražio pravdu.
Od čega je ova supa? - Gazele koju si ustrelio.
Veoma je dobra.
Hvala.
Znaš, pre ili kasnije, naravno,
završićeš na vešalima.
Kažu da je to predivna smrt.
Iako nije zapisano ko je to shvatio.
Trebalo bi da si u bolnici. Zašto si otišao?
Više zapravo nemam malariju, samo delim krevet s njom.
Sada samo svaku noć natopim čaršave.
Toliko se znojim da me je sramota, sestre to ne mogu da iscede.
Pa sam otišao da se znojim u noćnom klubu.
I neko me razljutio i to je to.
Sinoć je neko doneo poruku od nekog poručnika Džoka Luisa iz Tobruka.
Nešto o padobranima.
Večeras moraš u "Empajer" da se nađeš s nekim Sterlingom
i opet okupiš tri musketara.
KLUB EMPAJER, KAIRO
Radite večeras, gospodine? - Ne večeras, draga.
Ne. Bojim se da ne.
Ne znam šta znači crveni cvet u Kairu,
ali ne tražim prolazni susret ako na to ciljate.
Prolazni susret? Vi ste pesnik.
Zapravo, jesam. - A ja sam novinarka.
Ja sam novinarka, reče špijunka.
Naravno da sam špijunka. U ratu svi nađemo novu svrhu za svoje talente.
Izvini. - Odjebi.
A koja je vaša svrha?
Direktno obaveštavam francusku vladu u egzilu.
Generala De Gola.
Koji sedi na stolici u pabu u Ulici Din.
Sviđa li vam se Kairo, Pedi Mejne?
Kako mi znate ime?
Poručniče, vaša pobeda nad višijevskom vojskom kod reke Litani
bila je prva dobra vest Francuzima koji se opiru posle dugo vremena.
Želim vašu procenu morala pronacističkih francuskih vojnika
s kojima ste se sreli, da mogu da izvestim generala.
Svi francuski vojnici koji podržavaju naciste koje sam sreo su mrtvi.
Rekao bih da je njihov moral prilično loš.
Moj otac je bio brigadir, naučio me da jašem, pucam i ubijam.
Ubijam priborom za jelo ako treba.
Ako vam treba pribor, mogu da nađem drugi sto.
Došao sam na sastanak.
U redu, izvinjavam se. -Ne. Jebeš ovo, ne. Idem ja.
Nisam ni hteo da dođem. Samo sam došao pristojno da odbijem.
Da li biste ga pričekali i preneli mu poruku? -Kome?
Recite mu da Pedi Mejn odbija
jer je odlučio da ode u Burmu i bori se protiv Japanaca.
Biće vrlo visok čovek i biće pijan ili će se napiti
i kad mu to prenesete, naljutiće se, pa bolje da odete.
Samo mu recite da Pedi Mejn odbija. U redu?
Predstavljam vam Alinu Karnet.
Izvinite, ovaj sto je rezervisan.
Prišunjali ste mi se. - Bojim se da morate otići.
Imam poruku za vas.
Od koga? - Pedija Mejna.
Bio je ovde.
Rekao je da je odlučio da ode u Burmu da se bori protiv Japanaca.
A tako.
Rekao je da ćete se ljutiti.
Ne ljutim se.
Je li bio trezan?
Mislim da jeste. Ali činio se čudan. -I jeste.
Piće, gospodine? - Viski. -Odmah.
Bio je u pravu. Visoki ste.
Ko si, dođavola, ti?
Zamenica šefa francuske obaveštajne službe u Kairu.
Dakle, šefica francuske obaveštajne u Kairu
jer znam tvog šefa i uvek je pijan.
Ti si nova? - U Kairu, da.
U svakom drugom smislu nisam nova.
U nekom drugom trenutku rado bih ostao i čavrljao,
ali trenutno mi lepota ne vredi mnogo.
Izgovor, to je zvučalo šarmantno, nije li?
Nije mi to bila namera. - Nije bilo šarmantno.
Ni blizu.
Ponekad se Francuzi i Britanci ne razumeju.
To je kao razlika između kilometara i milja.
Ishod može biti neugodan.
Čula si za to?
Otkrićeš da čujem za sve.
Viski.
Treba mi auto. -Kuda idete? - U jebenu čajanku "Tiperari".
Poručniče Sterling, da ne bude nikakvih sumnji,
delim vaše nestrpljenje s načinom vođenja rata
i nameravam da uradim nešto u vezi s tim.
Hvala, momci.
Jesi li otišao da se nađeš s njim? - Jesam.
Bilo je crvenog cveća i francuskih špijuna.
I? Šta si mu rekao?
Ništa, ostavio sam mu poruku da idem na Daleki istok.
Je li? - Da.
Šta god on i ona luda lasica Luis smerali,
mogu to bez mene.
Ko su oni? -Samo ljudi s kojima sam trenirao.
Sterlinga možeš otpisati kao pijanca i kockara,
jednog od onih kicoša koji se uspeo kroz redove
po granama porodičnog stabla.
Za Luisa bi mogao reći da je nasilnik s ogorčenim malim mozgom,
ili bi i njega mogao otpisati. - Ali ti ih ne bi otpisao. -Ne.
Ne bih jer kad dođe trenutak, nisu pri sebi,
nisu ništa od navedenog, oni su mrtvi ljudi
koji samo čekaju potvrdu.
Kao ja.
Ali kao što rekoh, ja idem na Daleki istok.
Pošaljite me istočno od Sueza gde je najbolje najgore.
Tamo će biti velika predstava kad se zahukta.
Čuo sam da i ti želiš tamo.
Okupljam jedinicu, mogu tražiti tebe ako želiš.
Da. Jebiga, zašto ne.
Gde je Mejn? Trebalo je da ga dovedeš.
Kaže da ide u Burmu da se bori protiv Japanaca.
Još nismo u ratu s Japanom. - Ako Pedi ide, bićemo uskoro.
Ima čaja. - Uživaj, starče.
To je za tebe. - Nije.
Ne radi se o čaju, imam ideju za tebe.
Karta! Zaboga, ovo je ozbiljno.
Zapravo je vrlo velika, što je gnjavaža.
Izvinite, gospodo, treba mi sto za demonstraciju.
Koliko ćete još?
Ovo je turnir, bićemo ovde celo veče.
Ako ćete buljiti u nas, naplatićemo vam ulaznice.
Ja kasnije imam sastanak u klubu "Kit Ket",
pa nemam celu noć.
Upravo sam se vratio s patrole duboko u pustinji i lud sam ko struja.
Šta to radi? -Granata! - Napolje! Brzo! -Miči se!
Moji ljudi se dosađuju, pa smišljaju ovakve stvarčice.
Ovo je odlično ako nema mesta u vozu.
Dakle, nisi se promenio? - Ne.
Nisi odrastao? - Još imam otprilike 12.
Smrdljive bombe i šupe s biciklima.
Ali... -Sad smrde tela. - Ako to predlažeš, da.
Sam si ovo nacrtao? - Štapske su netačne i zastarele.
Zato što Nemci nadiru, a mi kršimo ruke i govorimo
da je neprimereno, ružno i tmurno.
Znaš li ijednog generala koji ne govori kao dojilja?
Nemci su napredovali 800 milja za šest nedelja.
Svuda kuju Romela u zvezde.
Ali smatram da je pogrešio i napredovao prebrzo.
Pogledaj mu liniju snabdevanja.
Oko 300 milja predugačka.
Dosad smo napadali nemačke konvoje s mora,
zato nas uvek očekuju. - A ti imaš bolju ideju? -Da.
Lekar koji se naduvao smejavca pomenuo je padobrane.
Umesto s mora, napašćemo ih iz mora peska.
Padobranom spustimo odabrane u unutrašnjost
i napadnemo Romelovo snabdevanje iz pustinje.
S disciplinovanom jedinicom. - Disciplina!
Ja bih se posavetovao s Džonijem Vokerom pre svakog napada,
to se kosi s tvojom idejom discipline.
To ti je važno? - To je ogledni primer.
Jedne noći sam se dosetio u znojnom snu
da je vojna disciplina sranje, svaki vojnik mora da bude šahovska figura
koja se kreće u svim pravcima.
Njegovi hirovi su njegova stvar. - Najvažnija je hrabrost.
Važno je oštroumlje, u svakom smislu. Sve očekivano
propadne, nikad ne budi tamo gde treba da budeš.
Zapravo, prvo moramo dokazati
da je spuštanje padobranom izvodljivo.
Niko se nikad nije tako spustio u pustinju. Ikad.
Kad strvinar raširi krila tamo, ide gore, ne dole.
Dakle, neko to mora da proba.
Da.
Samo mi. Ti i ja.
Nadao sam se i Mejnu, ali možemo bez njega.
Dokažimo da se to može i dokažimo jedan drugom da smo predani.
Niko nam neće narediti da odstupimo.
Kako ćemo se zvati?
Dakle, pristaješ?
Sterlingu, pristaješ li?
Ti si ukrao padobrane,
ja ću ukrasti avion.
PISTA KATARA, 50 MILJA ZAPADNO OD KAIRA
To je nemoguće. Nije...
Poručniče, ovaj kaže da može da mi uzme avion.
Na mestu voljno. Može.
Već sam objasnio, ovo je rat, a mi imamo dozvolu da budemo nevaljali.
Ja sam poštar. Dostavljam vojnu poštu.
Želim da znam šta se događa.
Želim vaša imena i ime vaše jedinice. - Jesi li smislio ime? -Ne još.
Ako pomišljate da skočite padobranom iz mog aviona,
ne možete po ovom vremenu. -Prognoza kaže da će proći za sat vremena.
Niko ne skače u pustinji. - Znamo.
A vaši padobrani imaju gurtne. - Imaju šta?
Gurtne. Pogledajte.
Ovo morate prikačiti za čelični kabl ispred i iza.
Moj avion je "De Haviland", nema kabl.
Koristićemo sedišta. - Da, vezaćemo ih za sedišta.
Za noge putničkog sedišta.
Jeste li uopšte prošli obuku?
Tri nedelje smo skakali sa skela i vozila u pokretu.
I kotrljali se napred i postrance. - Vrata se otvaraju u vetar.
Almondse, skini vrata. - Da, gospodine.
Ali dok oluja prođe, biće mrak. - Kako ćete se vratiti ako je mrak?
Luise?
Uz pomoć zvezda. - Tako je.
Oluja je i pada mrak, pokušajmo drugi put.
Zvuči kao da tvoj narednik predlaže da odstupimo.
Više jebeno ne odstupamo.
Tako bi trebalo da se zovemo, Oni koji ne odstupaju.
Zbog rizika bih mogao odbiti da vas povezem.
Ako ti ne želiš, nekad sam zaprašivao useve. Ja ću upravljati.
Bože dragi, pa to je Amerikanac. - Uprkos tome, u redu je.
Vi ste svi ludi. - Konačno je shvatio.
Moram da pišam.
Na posao. - Da, gospodine.
Srećno, gospodine.
Evo, Sterlingu.
Vrati se na pistu!
Šezdeset sekundi i skačemo!
O čemu razmišljaš baš pre toga?
O glasiću u mojoj glavi koji kaže: "Pa šta?"
Pa šta?
Pao si, sine?
Jesam, oče.
Jesam li mrtav? - Ne baš.
Negde si između, mislim.
Sećaš se kad si rekao da se možeš popeti na stari hrast jednom rukom?
Uvek si mislio da možeš ono što ne možeš,
da se možeš uzdići iznad svoje prirodne granice.
Nadao sam se da si dosad to već prerastao.
Ne mogu da pomerim noge, tata.
Ne osećam noge.
Ne osećam ništa ispod struka.
Mnogo puta bejah napola zaljubljen u blagu smrt
Zvah je imenima nežnim u mnogoj zamišljenoj rimi
Da u vazduh ponese moj tihi dah,
sad više no ikad čini se divnim umreti.
Ne. -To ti je oduvek bila omiljena pesma.
Uvek ti je odjekivala u dnu uma.
Napola zaljubljen u blagu smrt.
Imam posla. Neće me sahraniti.
Neću. Neće me naterati da odstupim.
Čak ni Bog.
Čuješ li me, Bože? Čuješ li me, oče?
Okončaću ovaj jebeni rat!
Neću odstupiti.
MEDIATRANSLATIONS