SERIÁL NETFLIX
O čem to mluvíš?
Tabula rasa.
Víš, co ze mě mohlo být, kdyby bylo všechno jinak?
Kdyby bylo cokoli jinak?
Šance na to být tou, kým bych mohla být, ze mě vyjela na nástupišti linky 6.
Přes všechny ty romány o cestování v čase
a o lidech, kteří se vymazali…
Jak se ti podařilo se naklonovat?
Musela jsem ji vzít do bezpečí.
Myslíš sem?
Zhroutila jsi čas, Nadio.
A teď jsme zpět na týhle hrozný narozeninový párty,
který jsem unikal několik životů.
Kuře je skoro hotový!
Do háje s tou posranou písničkou.
Zažil jsem peklo. Myslíš, že jsem to nechtěl změnit?
Ale ne, dodržoval jsem pravidla jako spořádaný cestující.
Ale ty na druhou stranu… Ty prostě…
Žádný dítě by si nemělo projít tím, čím já.
Věř mi. Zažila jsem všechno.
Čí je ten Rashomonův ksichtík?
Rashomon.
Je to Rashomonův ksichtík.
Unesla jsi sama sebe a čas se zhroutil. Mám dost.
No tak.
- Šli dolů… - Sakra.
…živí do říše mrtvých.
Co jsou zač?
To jsou mi věci.
Bývala tu židovská škola.
Teď je to vzdušný bydlení pro osvícený.
Termíny „teď“ a „bývalo“ používám volně.
- Panebože. - Tak jo.
Kdo je Nadia Comăneci?
- Ano, ty. Samý desítky. - Bože.
Dost už o mně. Jak ses měl ty?
Můžu si ji pochovat?
Jasně, ale nedělej to divný. Jsem to já.
Líbíš se jí.
Tenhle chlap.
Přesně tyhle sračky jsem myslela.
Ahoj, maličká.
Dobře, musíme ji vzít zpátky.
Nemůžeme v tom chaosu žít věčně. Podívej.
- Nadio, je to jednoduchý. Jen… - Pro tebe možná.
Zato já pořád zvažuju možnosti.
Co?
Svět je jiný, ale není to nic hroznýho.
A víš co? Máme čas.
Všechno má svůj čas.
Nadio, prosím.
No tak. Už jsme zažili horší věci.
To zvládneme.
Jak říkával Abraham:
„Věř, že tkanina časoprostoru vydrží všechno jako Tyvek.“
Což je šeol, kam odchází všichni mrtví.
Společný hrob pro celé lidstvo.
Nadio, chápu, proč jsi to udělala. Fakt.
To dává smysl. Vyvoláváš ve mně výčitky před rabínem.
Bylas vždycky taková?
Neobtěžuj malou. Teprve se formuje.
- Pardon, nemám jarmulku. - Klid.
Jsou to nehrající postavy
zaseklý ve smyčce a neschopný vyjet ze zajetých kolejí.
Pro ně je to normální.
Kdo si chce plácnout? Jo!
Ahoj, jak je? Pojď sem.
Tenhle chlap rád objímá!
Ahoj. Chceš oheň?
Tak prosím.
Pořád ti to moc sluší.
Tak čau.
Ahoj, jak se vede?
A hele, kdo má bílej střik. Super.
Sladké narozeniny, kočko.
Protkané kokainem, jako to dělají Izraelci.
Jak to víš?
Rozbila jsem čas.
- Protože jsi stará. - Měli bychom jít.
No tak, Alane. Párty teprve začíná.
A ještě nepřišla Ruth.
Nikdy jsem bez ní narozeniny neslavila, tak nezačnu.
- Dáš si kuře? - Čtyři roky starý nechci.
Fajn, dám ho do trouby, aby nevychladlo.
Ahoj. Nevím, co mám dělat.
Nic jí není. Miluje párty. Koukej, mám lahvičku.
Já ji pochovám. Je to ona?
Ani jedno.
- Šik. - Jo.
Maxine.
Maxine, ta…
Co blázníš? Ještě to není.
- Kuře je syrový. - Zajímavý.
Nadio, tohle je šílený.
Je to entropie, Alane.
Ta nám dává lineární čas, nevratné procesy,
a vše se může pohybovat jen jedním směrem.
Obvykle nemůžeš odsmažit vejce.
A obvykle nemůžeš odpéct kuře.
Až na… koukni na nás.
- Teď můžeš. - Ne, nemůžeš.
- Nemůžeš odnarodit dítě. - Je to působivý.
To dítě nemůžeš odnarodit.
- Je v pohodě. - Vrátíme ji.
- Nadio… - Miluje ji.
Můžeme ji vrátit?
Tobě nevadí, že se jejich životy rozpadají?
Jsou to umělci, Alane. Milují surreálno.
- Vidíš? - Pojď sem.
- Jsou šťastný. - Nadio.
Jestli to nechceš udělat pro mě, pro své kamarády nebo pro sebe,
udělej to, abys nebyla v pekle za největšího sobce.
To tak bolí, jak mě tu nikdo nechápe.
Hej! Kdo pozval na mou párty ta děcka?
- Musím to jít vyřešit. - Jo.
Podrž mi moje dítě.
Tak pojď, padáme odsud.
Nadio, počkej.
Kam jdeš?
Nadio, kam jdeš?
Hele, klid. Nestojí za to, věř mi.
To jsem se naučil od své bývalé ženy.
Nedokázala mi odpustit mé staré prohřešky…
Ahoj.
Kurva.
- Do prdele. - Pardon… Nadio.
Ahoj.
Tady je moje oslavenkyně.
Kvůli mě nemusíš roztahovat červený koberec, zlato.
Vidíš? Ruth je tady. Není to tak zlý.
- Vezmi ji. - Je to Ruth z doby před čtyřmi lety.
Vím, že to nic nezmění, ale…
- Počkám tu. - Dobře.
Ahoj, Ruthie.
- Tak pojď. - Čekáme.
- Zasraný kolena. - Jo.
- Tak jdeme. - To zvládnu.
- Já vím že jo. - Dobře.
Tak jo.
Nadio?
Co?
Podívej.
To se podívejme.
Pěkně jedna za druhou.
Nadio?
Ty nejdeš dovnitř?
Ne. Ani nápad.
Nemůžeš se vypařit z vlastní oslavy.
Promiň, že s tebou teď nejsem v nemocnici.
Snažím se. Fakt.
Nebudeš sama.
Zlatíčko, za co by ses mi měla omlouvat?
Vždyť jsi tu teď se mnou.
Na tomhle světě není nic snadnýho kromě chcaní ve sprše.
- Jo. - Nadio?
- Co?
Tady je moje oslavenkyně.
Posrala jsem to.
Já vím.
Dobře, vrátíme ji zpátky.
- Požární schodiště? - Asi jo. Díkybohu.
Dámy a pánové,
chlapci a děvčata,
vychutnejte si newyorské nebe!
- Deset centů… - Jsem na tebe hrdý.
…za jízdu prvním vodíkovým balónem!
Ježíši. Do prdele.
Já to říkala. Pamflet.
Aha.
Jo.
Tady.
Mám dvě kapsy.
Ten balón tu nebude dlouho!
Tak to dítě vrátíme do osmdesátek.
Vychutnejte si oblohu!
Linka šest centrum směrem na Brooklyn Bridge
přijíždí do stanice.
Ustupte od okraje nástupiště.
- Pozor, dveře se zavírají. - Kde je ten zkurvenej vlak?
- …Pelham Bay Park. - No tak.
Příští zastávka 77. ulice, Lenox Hill.
Jestli si nepospíšíme, budeme vracet protivnou puberťačku.
Spoiler! Ve 12 dostane měsíčky,
takže basta la pasta.
Ustupte od okraje nástupiště.
Linka 6 směrem na Brooklyn Bridge-City Hall.
To nejde. Co když ten vlak nepřijede?
Co když tu zůstaneme napořád? Měli bychom mít plán B. Kdyby náhodou.
Bože. Začínáš být vystresovaný. Klid.
Nechceš si ji pochovat?
To tě uklidní.
A je to. Přesně tak.
Děsně mě bolí krk.
Proto chodí ženský na potraty.
- Bez urážky. - Pozor, dveře se zavírají.
- Městská policie varuje… - Hej!
- …sledujte okolí. - Koukej.
- Když něco uvidíte, nahlaste to. - Ty!
Víš, kde jsou vlaky?
Hej! Zpomal!
Alane!
- Omlouváme se za zpoždění. - Mluvím s tebou!
Přijíždí…
Tudy.
Nevíš, kde je linka 6?
Kurva.
Koni? Ty teď pracuješ pro dopravní podnik?
Co? Ne, Kadeře. Žiju tu se svou ženou. Naser si.
Pomůžeš nám?
Hledám svůj vlak. Má číslo 6622.
Za něco.
Ten chlap nám nijak nepomůže.
- Potřebuje potřebuje. - Nepotřebuje.
Oba jsme otcové. To respektuju.
Dobře, dohodneme se.
- Co? - Dobrý vyjednávání.
Vím, kde ten vlak je. Pojďte za mnou.
Tak pojď.
Všechno padá.
Čím blíž jsi ke středu Země, tím blíž jsi k pravdě. Gravitace.
Nemůžeme si pospíšit? Spěcháme.
Máš čas, kámo.
Čas vynalezli, aby synchronizovali evropskou železnici
a mohli vozit zboží přes hranice.
Pozor na třetí kolej.
Dej mi ji pochovat.
Už takhle máš plný ruce.
No tak, jen na chvíli.
Pochovám si ji.
Co potřebuješ, zlato?
Mimina jsou materialisti.
Alane, nedávej mu ji.
- Je v pohodě? - Je z metra. Je já. Jsme v pohodě.
Dokud budu naživu, bude v pohodě.
Fajn.
Držte se kolejí až k vlaku. Zaplať.
- Fakt? - Jo. Zaplať.
- Peníze. Hotovost. - Jak to?
- Fajn, 40 babek. To ujde. - Cinkáš.
- Klíčky. - Super. Jděte.
Paráda. Díky.
Ty taky, kámo. Zaplať.
Je to tvůj zkurvenej vlak?
Je to tvůj vlak?
Já nevím. Mám R32, číslo 6622, tak…
- Jak to vůbec víš? - No tak.
Musíš znát svou značku a model. Kvantový skoky pro začátečníky.
Poběž.
- Ahoj, Nadio. - Jo.
Wardog.
Nadio, ahoj. My myslely, že nepřijdeš.
A máš dítě.
Rozkošný.
Co se děje?
Já nevím. Vlak tu už 30 minut stojí.
Přijdeme pozdě na kar.
Tohle není správný.
Počkat.
Nelíbí se ti kytky? Ruth milovala orchideje, ne?
Jako by tu nebyly.
No tak, Nadio.
Nesmíš si vyčítat, žes tam nebyla.
Jak to myslíš? Takže Ruth umře sama?
Po tom všem?
Teď jsem s ní mluvila na narozeninách.
Tys měla před měsícem.
- Je 30. dubna. - Ne.
Ne, je 30. března.
Ještě pořád mám narozeniny, takže vy jste v budoucnosti.
- Nadio… - To nic.
V zármutku nechodíš rovně.
Už víš, co dneska řekneš?
To nic.
„Věříte v budoucnost lidstva?“ Dobře.
Díky za trpělivost. Linka 6 odjíždí.
No tak. Musíme vystoupit.
My sem nepatříme.
Musíme to dítě vrátit zpátky.
Já nikam nejdu. Seru na to.
Když ji nestihnu na smrtelný posteli, aspoň jí můžu jít na pohřeb.
- Ne, Nadio! - Co?
- Jdeme! - Šukají spolu?
- Alane, umím chodit. - Pozor na dítě.
Proboha!
Nadio? Uklidni se.
Nadio, prosím.
Mám se uklidnit?
Už je po všem, kurva. Jasný?
Nestihnu tam být pro Ruth.
Nebyla jsem tam pro nejlepší mámu, co jsem měla.
Všechny tyhle sračky byly k ničemu.
Skvělý.
Jak se odsud kurva dostaneme?
Já to…
Počkej.
Kam to jdeš? Nadio?
- Říkal jsem ti o Lennym, ne? - Jo.
Snažil jsem se mu vysvětlit, že ta zeď spadne.
Že mám pravdivé informace z budoucnosti.
- Úplnou kontrolu nad situací. - Jo.
A stejně tam šel.
Nemohl jsi nic změnit. Uzavřená smyčka.
Jasně. Kvůli…
- Zákonům fyziky. - Chtěl jsem říct „lidské přirozenosti“.
Jsme produktem toho, co nemůžeme změnit.
Chceš říct, že nejsem originál?
To není nikdo.
A co Bowie?
O to nejde. Hele, Ruth by nechtěla, aby sis to vyčítala.
Zlato, výčitky jsou jen promarněný emoce.
Pokusil se utéct.
Lenny jel do Západního Berlína a ani nevím, jestli se tam dostal.
Myslel jsem, že ho mám zastavit, a nestihl jsem se ani rozloučit.
Nevím, co jsem měl dělat.
Nikdy si to neodpustím.
Alane, jsi v pohodě?
To nic.
Je to jen…
- Je to Coney Island. - Cože?
To, co všechno zlepší.
Jen kdyby se to stalo.
Nebo nestalo.
Prostě takový „kdyby“.
Slyšíš to?
Kurva. Vezmu ji.
Nadio?
Nadio!
Alane!
Nadio.
Nadio!
Do prdele.
Tak jo.
Tak pojď. Dovolíš?
Jdeme.
Fajn.
Vyhrálas.
JEN PRO ZAMĚSTNANCE
Babi?
Alane.
Pane jo.
Co se stalo s Lennym?
S Lennym? Já nevím.
Ne? A měl jsem mu zabránit, aby tam šel,
nebo jsem neměl dělat nic?
Neměl jsem nic dělat, tak proč jsem to dělal?
Posral jsem to. Vždycky všechno poseru.
Alane, já nevím. Ale to je v pohodě.
Všichni říkají, že jsem jako ty.
On by nikdy nezůstal a já bych nešla.
Nemohla jsem opustit život, co jsem si budovala.
Pomohla jsem mu ven.
Jinak se to stát nemělo.
Tak jsem se spletl.
Já to jen chci vysvětlit.
Chci to vědět.
Promiň, že jsem takový.
Jsi úplně jako já.
Nemůžeme se celý život bát, že uděláme špatný krok,
a vůbec nežít.
Neboj se žít.
Zabil jsem se, takže…
Nevím, jak s tím mám žít.
Všichni ostatní to mají mnohem snazší.
Nemám pravdu?
Můj dokonalý chlapečku.
Neříkala jsem ti to?
Byl jsi mladý. Nepamatuješ si to.
Tak ti to řeknu znovu,
můj dokonalý chlapečku.
Dobře?
Kde to jsme?
Říkáme tomu prázdnota.
Je to prázdná kapsa
po úkolu, který nebyl dokončený.
Jsem mrtvý?
Musíš jít.
- Za modrým světlem. - Dobře.
Za rohem je východ, kterým se dostaneš na povrch.
Dobře. Díky.
Byl jsem ztracený.
Pod městem je tolik prázdného prostoru, na který jsme zapomněli.
Je div, že se celý nepropadne.
Vidíš to?
To je dobrý.
Jen trochu pochcaný sako.
To nic. Proto to oblečení kupujeme, ne?
Tak jo.
Koukni na to.
Tak jo.
To zvládneme.
Ahoj.
Jsem mrtvá?
Jak na to mám odpovědět?
Takže nejsem mrtvá.
Že jsem tu byla první neznamená, že mám všechny odpovědi.
Hledáš na špatném místě.
Stává se z toho motiv.
Kdyby sis mohla vybrat matku,
byla bych to zase já?
Poprvé jsem si tě nevybrala,
ale tak to asi chodí, ne?
Tak pojď.
Uvolněte cestu mým dětem.
Slečno, prosím, uvolněte cestu mým dětem.
Nevíš, co je to za stanici?
- Ne, nejsem strojvedoucí. - Jdeme domů.
Nemusela jsi, ale stejně jsi mě milovala.
Ahoj, Ruthie.
Toto je jižní linka číslo 6. Příští zastávka Astor Place.
Pozor, dveře se zavírají.
30. DUBNA, 19:17, 11°C, ZATAŽENO
Máš hlad?
Já taky.
Překlad titulků: Anna Hulcová