‎UN SERIAL NETFLIX
‎Tabula rasa.
‎Despre ce vorbești?
‎Tabula rasa.‎ O foaie nescrisă.
‎Cine știe cum aș fi fost ‎dacă totul ar fi fost altfel?
‎Sau măcar puțin diferit.
‎Șansa de a fi cea care puteam fi
‎a țâșnit din corpul meu ‎pe un peron de pe linia 6.
‎În toate poveștile cu călătorii în timp ‎pericolul este anihilarea sinelui,
‎iar tu reușești să-ți creezi un dublu!
‎Trebuia s-o duc într-un loc sigur.
‎Aici e sigur?
‎Ai făcut timpul să colapseze
‎și acum am ajuns din nou ‎la petrecerea asta oribilă
‎de unde m-am chinuit atâta să scap!
‎Puiul e aproape gata!
‎M-am săturat de cântecul ăsta!
‎Mi-a fost greu. ‎Crezi că eu nu voiam schimbări?
‎Dar eu am urmat regulile trenului ‎fiindcă sunt un călător cuminte.
‎Tu, pe de altă parte…
‎Niciun copil n-ar trebui să treacă ‎prin ce am trecut eu.
‎Am parcurs toate ipostazele, să știi.
‎Cine e micuța Rashomon?
‎Rashomon
‎Ea e micuța Rashomon
‎Te răpești singură ‎și faci timpul să colapseze. Până aici!
‎Mă lași!
‎- Au coborât… ‎- Aoleu!
‎…vii, pe tărâmul morților.
‎Cine sunt?
‎Ia te uită!
‎Pe vremuri, era o școală pentru evrei.
‎Acum e un living în plan deschis ‎pentru cei luminați.
‎Folosesc termenii „acum” și „pe vremuri” ‎în sens larg.
‎- Doamne! ‎- Bine.
‎Cine e Nadia Comăneci?
‎- Da. Zece, zece, zece. ‎- Doamne!
‎Am vorbit destul despre mine. ‎Tu ce ai mai făcut?
‎Pot să o țin?
‎Da, dar nu face să fie ciudat! ‎Sunt tot eu, să știi.
‎Cineva te place.
‎Tipul ăsta.
‎Exact la asemenea scene speram.
‎Bună, copilaș!
‎Trebuie să o ducem înapoi.
‎Nu putem trăi ‎în acest haos pentru totdeauna. Uite.
‎- E o decizie simplă. ‎- Poate pentru tine.
‎Eu încă mă mai gândesc ce să fac.
‎Ce?
‎Sigur, lumea e diferită, ‎dar nu e groaznică.
‎Știi ceva? Avem timp.
‎Avem timp pentru toate.
‎Nadia, te rog!
‎Am trecut noi și prin momente mai grele.
‎Ne descurcăm.
‎Cum spunea și Abraham:
‎„Ai încredere că spațiu-timpul ‎e dintr-un material rezistent ca Tyvekul!”
‎Adică Șeol, unde se duc toți morții.
‎Mormântul comun al omenirii.
‎Nadia, înțeleg de ce ai făcut-o. Pe bune.
‎Normal, mă faci să mă simt vinovată ‎în fața unui rabin.
‎- Ai fost mereu așa dificilă? ‎- Nu hărțui copilul! E în formare.
‎- Scuze! Nu am ‎yarmulke. ‎- Nu te stresa!
‎Sunt doar personaje non-jucătoare
‎blocate într-o buclă, ‎incapabile să treacă de presetări.
‎Pentru ei, asta e situația normală.
‎Batem palma? Da.
‎Bună! Ce faci? Vino încoace!
‎Îi place să îmbrățișeze pe toată lumea.
‎Bună! Vrei un foc?
‎Poftim!
‎Încă arăți grozav, știi?
‎Așa. Bună!
‎Salut! Ce faceți?
‎Uite cine bea șpriț! Super!
‎Sărbătorita!
‎E cu cocaină, cum fac israelienii.
‎De unde ai știut?
‎Am dat timpul peste cap.
‎- Fiindcă ești bătrână? ‎- Hai să plecăm!
‎Petrecerea abia începe.
‎N-a venit Ruth. Nu m-am sărbătorit ‎niciodată fără ea și nu o să încep acum.
‎- Vrei pui? ‎- Nu vreau pui de patru ani.
‎Bine. Îl pun la cuptor, să nu se răcească.
‎Nu știu ce să fac.
‎Nu are nimic, îi plac petrecerile. ‎Am și un biberon.
‎- O țin eu. E o ea? ‎- Nu e nici una, nici alta.
‎- Șic. ‎- Da.
‎Maxine!
‎Maxine, e…
‎Ce naiba faci? Nu e gata.
‎- Puiul e crud. ‎- Interesant.
‎Nadia, e o nebunie.
‎E vorba de entropie, Alan. Înțelegi?
‎Entropia face timpul liniar, ‎iar procesele, ireversibile.
‎Totul se mișcă ‎într-o singură direcție, spre viitor.
‎De obicei, nu pui la loc un ou prăjit,
‎iar puiul gătit rămâne gătit.
‎Dar uită-te la noi!
‎- Acum se poate. ‎- Nu, nu se poate.
‎- Nu poți pune la loc copilul. ‎- E impresionant.
‎Nu poți pune la loc copilul.
‎- Copilul e bine. ‎- O ducem înapoi?
‎- Nadia… ‎- O adoră pe Lizzy.
‎O ducem înapoi?
‎Nu-ți pasă că li se dezintegrează viețile?
‎Sunt artiști. Le place suprarealismul.
‎- Vezi? ‎- Vino înapoi!
‎- Sunt fericiți. ‎- Nadia!
‎Dacă n-o poți face pentru mine, ‎pentru amicele tale sau pentru tine,
‎fă-o ca să nu ajungi în iad pentru egoism!
‎Sunt dureros de neînțeleasă.
‎Cine a invitat acești copii ‎la petrecerea mea?
‎- Merg să mă ocup de asta. ‎- Da.
‎Ia copilul!
‎Hai să o ștergem de aici!
‎Nadia, stai!
‎Unde te duci?
‎Nadia, unde te duci…
‎E în regulă. Ușor. Nu merită, crede-mă!
‎Am învățat asta de la fosta mea soție.
‎Nu-mi putea uita niciodată ‎greșelile din trecut.
‎Bună!
‎Futu-i!
‎- La naiba! ‎- Scuze! Nadia.
‎Uite-o pe sărbătorită!
‎Nu e nevoie ‎să pui covorul roșu pentru mine, scumpo.
‎Ce ți-am spus? Ruth e aici. Nu e rău.
‎- Ține copilul! ‎- E Ruth de acum patru ani.
‎Știu că nu va conta, dar…
‎- Te aștept. ‎- Bine.
‎Bună, Ruthie!
‎- Haide! ‎- Așteptăm.
‎- Genunchii mei! ‎- Da.
‎- Hopa sus, Ruthie! ‎- Mă descurc.
‎- Știu. ‎- Bine.
‎Bine.
‎Nadia!
‎Da?
‎Uite!
‎Ia te uită!
‎Continuă să apară.
‎Nadia?
‎Ce faci? Nu intri?
‎Nu!
‎Nu poți pleca pe furiș ‎de la propria ta petrecere.
‎Îmi pare rău ‎că nu sunt cu tine la spital acum.
‎Mă străduiesc, pe cuvânt…
‎Nu vei fi singură.
‎Scumpo, de ce să îți pară rău?
‎Ești aici cu mine acum.
‎Nimic pe lume nu e ușor.
‎Doar să te piși în duș.
‎- Bine. ‎- Nadia!
‎- Da.
‎Uite-o pe sărbătorită!
‎Am căcat-o!
‎Știu.
‎Da. Hai să o ducem înapoi!
‎- Pe scara de incendiu. ‎- Da. Slavă Domnului!
‎Doamnelor și domnilor,
‎băieți și fete,
‎haideți pe cerul New Yorkului!
‎- Dai zece cenți… ‎- Sunt mândru de tine.
‎…ca să călătorești cu balonul cu hidrogen!
‎Iisuse! Rahat!
‎Ți-am spus eu. Broșura!
‎Da.
‎Uite!
‎Da, încap în buzunar.
‎Balonul ăsta nu va fi aici mult timp!
‎- Să ducem copilul în anii '80! ‎- Haideți pe cerul New Yorkului!
‎Va sosi trenul de pe linia de metrou 6 ‎spre Brooklyn Bridge.
‎Nu stați la marginea peronului!
‎- Atenție, se închid ușile! ‎- Unde naiba e trenul?
‎- Trenul spre Pelham Bay Park. ‎- Hai!
‎Urmează Strada 77, Lenox Hill.
‎Dacă nu ne grăbim, va fi ‎o adolescentă țâfnoasă până ajungem.
‎Stric surpriza, dar are menstruație ‎de la 12 ani… Deci ‎basta la pasta!
‎Nu stați la marginea peronului!
‎Trenul circulă spre Brooklyn Bridge.
‎E absurd. Dacă nu mai vine niciun tren? ‎Dacă am rămas aici pe veci?
‎Ne trebuie un plan de rezervă.
‎Devii tot mai stresat.
‎- Nu ții tu copilul? ‎- Nu.
‎Te va calma.
‎Poftim! Așa.
‎Mă doare gâtul de nu mai pot. ‎Jur că de asta fac oamenii avorturi.
‎- Nu te supăra! ‎- Atenție, se închid ușile!
‎Poliția Metroului…
‎- Fiți vigilenți! ‎- Uite!
‎- Dacă vedeți ceva, spuneți! ‎- Tu de colo!
‎Știi cumva unde sunt trenurile?
‎Mai încet!
‎Alan!
‎- Scuze pentru întârziere! ‎- Cu tine vorbesc!
‎Acum sosește…
‎Pe aici.
‎Știi ce e cu metroul de pe linia 6?
‎Rahat!
‎Horse?
‎Acum lucrezi la metrou?
‎Nu, locuiesc aici cu soția. Du-te-n mă-ta!
‎Ne poți ajuta?
‎Îmi caut trenul. E numărul 6622.
‎O să te coste.
‎Tipul ăsta nu ne ajută.
‎- Are nevoie de scutec nou. ‎- E în regulă.
‎Suntem amândoi tați. Te respect.
‎Facem un schimb.
‎- Un schimb? ‎- E bine să negociezi.
‎Știu unde îți e trenul. Urmați-mă!
‎Haideți!
‎Totul o ia în jos.
‎Când te apropii de centrul Pământului, ‎te apropii de adevăr. Gravitația.
‎Putem merge mai repede? Ne cam grăbim.
‎E timp. Timpul a fost inventat ‎pentru sincronizarea trenurilor europene,
‎ca să transporte mărfuri peste granițe.
‎Ferește șina cu curent!
‎Țin eu copilul.
‎Ai deja mâinile ocupate.
‎Măcar puțin.
‎Dă-mi-o să o țin!
‎De ce ai nevoie, copilaș?
‎Bebelușii sunt materialiști.
‎Nu-i da copilul lui Horse!
‎- E bine? ‎- E născută la metrou.
‎Copilul sunt eu. ‎Dacă eu rezist, înseamnă că ea e bine.
‎Bine.
‎Țineți șinele! ‎La capăt e trenul. Plătește!
‎- Serios? ‎- Da. Plătește!
‎- Bani. Prefer bani. ‎- E bine?
‎- 40 de dolari. Nu e rău. ‎- Aud un zgomot.
‎- Chei. ‎- E bine. Pleacă!
‎Bine. Mersi!
‎Și tu, amice. Plătește!
‎Ăla e nenorocitul tău de tren? ‎Ăla e trenul tău?
‎Nu știu. E modelul R32, cu numărul 6622.
‎- De unde știi? ‎- Pe bune?
‎Trebuie să știi modelul. ‎E de bază în saltul cuantic.
‎Fugi!
‎- Bună, Nadia! ‎- Da.
‎Wardog…
‎Nadia! Nu credeam că o să apari.
‎Și ai un copil.
‎Ce drăguț!
‎Ce se petrece?
‎Nu știu. Trenul s-a oprit de 30 de minute.
‎O să întârziem la priveghi.
‎Ceva nu e bine.
‎Stați puțin!
‎Nu-ți place floarea? ‎Parcă Ruth adora orhideele.
‎Poate să dispară.
‎Nads!
‎Nu te mai învinovăți ‎fiindcă n-ai fost lângă ea!
‎Cum adică n-am fost lângă ea? ‎Ruth moare singură?
‎După toate cele?
‎De-abia am vorbit cu ea de ziua mea.
‎Ziua ta a fost acum o lună.
‎- Azi e 30 aprilie. ‎- Nu.
‎E 30 martie. Bine?
‎Azi e încă ziua mea, deci…
‎sunteți în viitor.
‎- Nadia… ‎- Las-o!
‎- Nu toți reacționăm la fel la durere. ‎- Știi ce vrei să spui astă-seară?
‎E în ordine.
‎„Credeți în viitorul omenirii?” Bine.
‎Mulțumim pentru răbdare. Trenul 6 pleacă.
‎Haide! Trebuie să coborâm din tren.
‎Trebuie… N-avem ce căuta aici. Haide!
‎Trebuie să ducem copilul înapoi.
‎Nu plec. Las-o baltă!
‎Dacă nu o văd pe patul de moarte, ‎măcar să mă duc la înmormântare!
‎- Nu, Nadia! ‎- Bine?
‎- Hai! ‎- Oare și-o trag?
‎- Știu să merg. ‎- Ai grijă de copil!
‎Doamne!
‎Nadia? Calmează-te!
‎Te rog!
‎Să mă calmez?
‎S-a terminat, da?
‎Nu ajung la Ruth. Nu îi sunt alături ‎celei mai bune mame pe care am avut-o.
‎Toate rahaturile astea sunt degeaba.
‎Minunat!
‎Cum dracu' ieșim de aici? Da.
‎Eu nu…
‎Stai!
‎Unde te duci? Nadia!
‎- Ți-am spus despre Lenny, nu? ‎- Da.
‎Am încercat să-i spun că Zidul va cădea.
‎Că am informații sigure din viitor.
‎- Că am toate datele. ‎- Da.
‎A plecat oricum.
‎N-ai putut schimba nimic. Buclă închisă.
‎Da. Din cauza…
‎Legilor fizicii.
‎Urma să zic „a naturii umane”.
‎Rămânem produsul ‎a ceva ce nu putem schimba.
‎Vrei să spui că nu sunt o originală?
‎Nimeni nu e.
‎Nici Bowie?
‎Nu asta vreau să zic.
‎Ruth n-ar vrea să te învinovățești.
‎Scumpo, vinovăția e o emoție irosită.
‎A încercat să scape.
‎Lenny s-a dus în Berlinul de Vest ‎și nici nu știu dacă a ajuns acolo. Adică…
‎Cred că trebuia să-l opresc,
‎dar nici n-am ajuns la timp ‎ca să-mi iau rămas-bun.
‎Nu știu ce trebuia să fac.
‎- Nu o să mi-o iert niciodată. ‎- Alan…
‎Ești în regulă, să știi.
‎E în regulă.
‎E doar un…
‎- E un Coney Island. ‎- Un ce?
‎Lucrul care ar fi îmbunătățit totul
‎dacă s-ar fi întâmplat.
‎Sau dacă nu s-ar fi întâmplat.
‎E un „ce-ar fi fost dacă”.
‎Auzi?
‎Rahat! O țin eu.
‎Nadia?
‎Nadia!
‎Alan!
‎Nadia!
‎Rahat!
‎Bine.
‎Hai, te rog!
‎Haide!
‎Bine.
‎Ai câștigat.
‎ACCES PERMIS DOAR PERSONALULUI
‎Bunico!
‎Alan!
‎Uită-te la tine!
‎Ce s-a întâmplat cu Lenny?
‎Cu Lenny? Nu știu.
‎Nu știi? Deci trebuia să-l împiedic ‎să plece sau nu trebuia să fac nimic?
‎Nu trebuia să fac nimic. De ce m-am băgat?
‎Încurc mereu lucrurile.
‎Nu știu ce s-a întâmplat. Și e în regulă.
‎Toți spun că eu semăn cu tine.
‎El ar fi plecat oricum. ‎Iar eu oricum n-aș fi mers.
‎Nu puteam abandona tot ce construisem.
‎L-am ajutat să plece. ‎Lucrurile nu se puteau întâmpla altfel.
‎Deci m-am înșelat.
‎Vreau doar răspunsuri…
‎Vreau doar să știu.
‎Îmi pare rău că sunt așa.
‎Ești exact ca mine.
‎Nu putem fi toată viața ‎atât de speriați să nu facem ceva greșit,
‎încât să nu mai trăim deloc.
‎Nu fi așa speriat să trăiești!
‎Eu m-am sinucis, așa că…
‎nu știu cum să trec peste asta.
‎Totul pare mult mai ușor pentru ceilalți.
‎Mă înșel?
‎Băiețelul meu perfect!
‎Nu ți-am spus?
‎Erai prea mic. Nu-ți amintești.
‎Îți spun din nou…
‎băiețelul meu perfect.
‎Da?
‎Ce e locul ăsta?
‎Noi îl numim Neantul.
‎E un spațiu gol rămas de la o lucrare ‎care nu a fost terminată niciodată.
‎Am murit?
‎Trebuie să pleci.
‎- Urmează luminile albastre! ‎- Bine.
‎E o ieșire după colț ‎care te va duce la suprafață.
‎Bine. Mulțumesc.
‎Eram pierdut.
‎E incredibil de mult spațiu gol ‎sub oraș de care am uitat.
‎E o minune că nu se prăbușește.
‎Ia te uită!
‎E bine.
‎E doar un pic de pipi pe haina mea.
‎E în regulă. De asta cumpărăm haine, nu?
‎Așa.
‎Ia uite!
‎Bine.
‎Ne descurcăm.
‎Bună!
‎Am murit?
‎Cum să răspund la întrebarea asta?
‎Deci nu am murit?
‎Sunt aici dinaintea ta, ‎dar n-am toate răspunsurile.
‎Cauți în locul greșit.
‎Asta devine deja o temă recurentă.
‎Dacă ai putea să îți alegi mama,
‎m-ai alege iar pe mine?
‎Nu te-am ales nici prima dată, ‎dar așa merg lucrurile. Nu-i așa, mamă?
‎Haide, copilaș!
‎Faceți loc copiilor mei!
‎Vă rog, domnișoară, ‎faceți loc copiilor mei!
‎Știi ce stație e asta?
‎- Nu știu. Nu sunt conductor. ‎- Hai s-o ducem acasă!
‎Nu erai obligată, dar m-ai iubit oricum.
‎Pa, Ruthie!
‎Acesta e trenul 6 spre nord. ‎Urmează stația Astor Place.
‎Atenție, se închid ușile!
‎30 APRILIE ‎11 GRADE, ÎNNORAT
‎Ți-e foame?
‎Vreau și eu.
‎Subtitrarea: George Georgescu