SERIÁL NETFLIX
Víš, kolik je hodin?
Nemáš termodynamiku?
Jo.
- Jasně. Můj kurz. - Zase tam přijdeš pozdě.
To se ti nepodobá.
Co je s tebou, Agnes?
Myslím na jiný věci.
To já taky.
Musím jít na hodinu, držet se rozvrhu.
- Uvidíme se zítra. - Dobře.
- Jo? - Jo.
Tak zítra.
Budu tam.
VÝCHODNÍ BERLÍN, 1962
Usměj se na nás!
Přeju hezký den.
Toto je severní linka číslo 6.
Pozor, dveře se zavírají.
ASTOR PLACE A 8. ULICE
Takže to ty zabiješ malýho Hitlera. Působivý.
Nikdy jsem tě neměla za vraha, Alane.
Vypadáš mnohem víc jako komplic.
Díky, ale na to je pozdě.
Je to Východní Německo v roce 1962… Zuří studená válka.
To je klasickej Hitler. Magor do sabotáže.
Co plánuješ? Kde je tvoje ztracené rodinné jmění?
Možná nemusím nic napravovat.
Říkalas, že jsme na tom líp. Možná si to máme prostě jen užít.
Co to s tebou je? Jsi sjetej?
Ne. V minulosti je někdo,
s kým rád trávím čas.
Co je zač? Něco na styl Marlene Dietrichový
nebo spíš Angely Merkelový?
Jmenuje se…
Dobře. Jmenuje se Lenny.
Takže Florian Schneider.
- Toho neznám. - Kraftwerk. Nechť je mu zem lehká.
Ne, nespíme spolu. To ne.
- Jsi v tom moc dobrej. - Díky, ale…
- Nejlepší. - Soustřeď se.
Východní Německo bylo místo úniku
nebo alternativa k západnímu kolonialismu
nebo místo, kde ses mohla vzdělávat.
Moje babička byla studentka z Ghany.
Nevěděl jsem to. Ani jsem ji neznal.
Umíš si představit, co musela zažít?
Chci říct…
Musela být tak osamělá.
Zdá se, že někoho potkala, ne?
Budeš sakra hrát? To čekání mě ničí.
Rád tam trávím čas. Je to…
Je fajn nebát se, co si lidé myslí, když mě vidí.
Do minulosti se chodí jen proto, abys něco změnil.
Copak neznáš filmy?
Znám, Nadio.
Nebudeš mi to věřit, ale pár filmů jsem viděl.
A každý film o cestování v čase říká, ať nic neměníš.
To je na tom tak skvělý.
Je to… Nadio.
- Nadio, nekaz mi to. - Neboj. Já s osmdesátkama končím.
Ukázalo se, že tam nečekají jen céčka a kokain.
Sleduj, mamrde.
Šachmat.
Dobře, musím jít něco zjistit. Chceš se přidat?
Ne, nemůžu. Mám schůzku s Lennym.
No jasně. Lenny.
Přeju ti to.
- Hezký den, pane. - Tak jo.
Počkat, tohle nesedí, Nadio… Je to pat.
Nad…
Nadio, ty podvádíš!
Co je to?
Důkaz, že rodina mé babičky byla v roce 1944 okradena nacisty.
Moc se o tom nemluví, ale náckové byli na mizině
a závislý na speedu. Je o tom dokonce knížka.
Celá Třetí říše byla úplně zfetovaná.
Zlatíčko, to ví všichni.
Kde jsi to našla?
No… V Nořiných věcech.
Pojedu do Budapešti.
Zjistit, co se stalo s tím zlatým vlakem.
Hurá.
To mělo být letadlo, ne hajlování, aby bylo jasno.
No jo. Za pár dní ti bude 40,
takže se dalo čekat,
že se jednou začneš zajímat o rodinnou historii.
A proto tě miluju, Ruthie.
Chápeš mě.
Jo, asi chci prostě oslavit narozeniny tak,
že pojedu na místo, kde moji předkové umřeli.
Moc temný?
Nevymýšlím pravidla. To dělá historie. Na něco se tě zeptám.
Zůstala jsi s Verou v kontaktu potom, co máma umřela?
Tvoje babička byla složitý člověk
a mě si zrovna neoblíbila.
Proč?
Byla jsem ateistka a kacířka
a měla jsem podle ní na mámu špatný vliv.
Ateistka a kacířka. To je super, Ruthie. Fakt cool.
Co to sakra je? Co to vidím?
- Co je to? - O to se nemusíš starat.
- Nic. - Něco dobrýho?
Ne, vůbec nic.
- Vypadá to jako bonbón. - Víš ty co?
- Co? - Vezmi s sebou do Budapešti Maxine.
- Udělejte si dámskou jízdu. - Dobře.
Když se chceš šťourat v minulosti,
je dobrý mít druhý pár očí.
A třetí nohu.
Co je to? Od kdy kouříš mentolky?
Je to zvláštní.
Poslední dobou na tvou matku taky dost myslím.
BUDAPEŠŤ
- Já myslela, že jsi Ruska. - Rodina mého otce byli Rusové,
nebo spíš byli Ruskem dočasně tolerovaní.
Z matčiny strany to bylo podobný, jen v Maďarsku.
Ošukat, oženit, zabít. Hitler, Drákula, Frankenstein.
Snadný.
Trojka s Garym Oldmanem a Belou Lugosim.
Vezmu si Borise Karloffa a zabiju Hitlera.
Pane jo, jsme úplný protiklady.
- Kde je náš hotel? Volali mi… - Ty chceš ojet Hitlera?
- Co? - Jo.
- Jestli chci ojet Hitlera? - A chceš?
Už toho mám dost. Kde je náš hotel?
- Zavolám Uber. - Sleduj.
Chci navštívit babiččin starý dům. Je v ulici Dohány.
V New Yorku jsou tři ráno, Nemo.
Tři ráno jsou pokaždý doba,
kdy se smutný snažíme vyřešit rodinný problémy.
Dobře, půjdeme za babičkou.
Moje babička se mnou taky poslední dobou dost mluví.
- Fakt? - Jo.
Lucidní snění.
Těsně předtím, než usneš, nalepíš si nikotinovou náplast sem.
Je to fantastická výprava.
Jsi blázen.
- Jo. - Jezdící schody.
Tohle bude zajímavý.
- Mrtví shrábnou všechny plakety. - Jo, já vím.
Kde jsou všechny ty pomníky za nás žijící ženy?
Žádný zájem!
Co to sakra je?
Zdravím.
Děvko!
Taky mě poser!
Jo?
Našla jsem si maďarský nadávky.
- To se hodí. - Jo.
Žádné postávání!
To asi nebyla pozvánka na guláš.
Já guláš nerada.
Chci spát.
S Maďarem, ale nejdřív sama.
Zdravím.
Agnes, super. Jsou uvnitř.
To nic, Bruno.
Připravila ten náčrt.
Konečně poznáváme Agnes.
Ano. Pořád ještě neumí dobře německy.
Je černá.
Ano. Agnes, tohle jsou Bruno a Lukas.
- Ahoj. Jsem Agnes. - A my ostatní.
- Dobře. - Vytvořilas umělecký dílo.
Cože?
Dnes vykopeme posledních pět metrů.
Pak počkáme na Agnesin signál a vloupeme se stropem do sklepa.
Tady, pekárna na Prinzenstrasse 13.
Co mluvit kvůli Agnes anglicky?
Jasně. Pardon.
Na zítřek jedeme podle plánu.
S Lennym provedeme finální kontrolu
a prvních deset lidí projde těsně po půlnoci.
Sejdeme se ve vestibulu a pak půjdeme do laboratoře B73 ve sklepě.
Když se někdo bude ptát, prostě se učíme na zkoušky.
Mějte u sebe učebnice.
Všechno ostatní tu musíme nechat.
Pardon, co to vlastně děláme?
Dělá si srandu, že jo?
Agnes a Petra přejdou ráno
přes kontroly pro cizince.
Pak se sejdou s mou sestrou a kurýry.
Ty máš sestru?
Vždyť ji znáš.
Počkat, to je…
To je tunel pod Berlínskou zdí?
- O co jí jde? - Co se děje?
Agnes, co to s tebou je?
Co je s tou holkou?
Není to Berlíňanka.
Lidi ze Socialistickýho projektu nejsou jako my. Nemůžeme jí věřit.
Co když nás udá?
To neříkej!
Můžeme jí věřit. Bez ní bychom tu nebyli.
Pardon, že ruším, ale vlak, kterým jsem přijela,
do Západního Berlína nejezdí.
Lenny, to je šílený.
Kopeme ten tunel už šest měsíců a teď řekneš, že je to šílený?
Máš jiný plán?
Tohle?
Tak dost. Ten tunel vyjde.
Můžu si dát?
Kapitán.
„Žijící potomci Martona Halásze.“
GALERIE A AUKČNÍ SÍŇ
Tady je. Kristóf Halász.
Hezký.
DIVADELNÍ KARIÉRA
Ňam!
Trochu života do toho umírání. Nový plán.
Ještě jsem neskončila.
Jo. Zkus tohle.
Ještě jsem neskončila.
Ten hajzl ze Šípových křížů, co podepsal okradení mé rodiny,
byl poslední, kdo viděl náš majetek, než zmizel.
Jediným problémem je,
že jako většina dobrých nácků je kapitán Marton Halász mrtvý.
Fajn. Vážně se to nedá vyřešit tím,
že ti Lizzy vyrobí na babičky barák plaketu?
- Udělala by to. - Ty to nechápeš.
Nemusí mi nic vyrábět.
Marton měl syna, který měl syna, který žije v Budapešti.
A ten mi všechno řekne.
Vím, kde pracuje, kde žije,
jak vypadá, znám jeho dvě bývalky…
- Musím všechno smazat. - Pozdě.
Neboj. Tvý akty jsou vkusný.
Ale nemají být.
- Udržíš tajemství? - Mám v tom praxi.
Vím naprosto jistě, že ta zeď
půjde k zemi.
Nedělejte to.
Shledáš se s rodinou, jen musíš počkat.
Počkat?
Jak dlouho?
Do roku 1989.
Kurva.
Co to hraješ za hru?
Mám čekat 27 let, abych viděl rodinu?
To můžu čekat až do důchodu.
Nebyl čas to spočítat. Je to dlouhá doba.
Ale je to pro nás konkrétní naděje bez rizika.
Nebylo by lepší prostě počkat?
Měl s tebou Bruno pravdu?
- Udalas nás? - Ne.
- Mluvíš jako informátor. - Cože? Ne.
Chápu, že jsi nervózní.
Taky jsem.
Ne, mám informace z budoucnosti.
Kdo ví, co se v tom tunelu stane?
Mohl by se zaplavit nebo vás najde Stasi.
Je to základní analýza rizik.
Když zůstanu, co bude s tebou?
Za rok dostuduješ a vrátíš se do Ghany.
Pak se dostaneš do Moskvy nebo možná až do New Yorku.
Sama jsi říkala, že pro lepší život uděláš cokoli.
A já taky.
Ale každý žijeme jinak.
Třeba jsme se potkali jen tady.
Třeba měla Nadia pravdu a mám tě zachránit.
Nepotřebuju zachraňovat.
Kdo je Nadia?
No tak. Nech to.
Stejně tě s sebou nemůžu vzít. Tak jdi. Prosím.
Dobře.
Usměj se na nás!
Slyšelas někdy o place lagu?
Na cestách tě nerozhodí jen změna času.
Nejsme evolučně vybavený, abychom přes noc uletěli 8 000 kilometrů.
Náš mozek to nestíhá. Je to boží.
Časový pásma jsou super koncept.
- To je on. - Panečku!
Promiňte. Kristóf Halász, že ano?
Tvůj dědeček znal mou babičku, Veru Peschauerovou.
- Američanky? - Ano.
No, Nadia je napůl Maďarka. Hledá svý kořeny.
Já dědu moc neznal.
Moc mi o něm nevyprávěli, ale tuším, proč tu jsi.
Byl na špatné straně historie a za to se omlouvám.
Přijdou ke mně kamarádi, tak nemůžu zůstat. Pardon.
Počkej, mám další otázky.
Neříkal tvůj děda něco o tom,
co se stalo se zlatým vlakem?
Nepsal si náhodou deník?
Nevíš o tom něco?
Chcete jet se mnou?
Případ otevřen.
Do hajzlu.
Co je sakra zač?
Jsem Kristóf.
Vypadá to, že je Kristóf.
- Je Kristóf. - Jo.
- Pojďte za mnou. - Dobře, strážníku.
Takhle to vypadá, když k tobě chodí kamarádi?
Tohle je párty patro,
jestli chcete tančit.
V dalších patrech se taky tančí?
Trochu jiný tance. Mysli, ne těla.
Jestli chceš, vezmu tě tam.
Jen se drž té stříbrné nitě, co tě drží při životě.
To zní dobře, kámo. Poslyš,
říká se, že někteří vojáci
ten vlak potají vykradli a nechali si vše pro sebe.
- Co? - V březnu 1944 před sovětskou invazí.
Nepřišli jsme řešit Martona?
Martona?
Tahle párty je všechno, co mám.
Vidíš? Tvá kámoška to chápe.
Jsi hudebnice?
Já? Ne, ale pracuju se zvukem.
Kristepane.
Donesu vám pití.
Skvělý.
Jen ztrácíme čas, co?
- Myslíš, že by byl dobrý táta? - Cože?
Nemusí to vědět. Je vysoký a daleko od domova.
A taky je to nácek z třetího kolene.
Takhle vypadá pád lidstva.
Jo, přesně.
Hodí se ke všemu, co se snažím vyjádřit.
Panebože. Tak víš co? Super.
- Vyhráváš. Bude to dobrý. Snad. - Jo.
- Máš mé požehnání. - Nepotřebuju ho, ale je dobrý ho mít.
Jako řidičák nebo levou ruku.
Díky.
Gratuluju.
- Jdi se kamarádit. - Super.
Do prdele.
Tak si jdeme hrát na dospělý.
Vyprávěla ti babička někdy o Berlíně?
Nezmínila se o klukovi jménem Lenny? Na internetu o něm nic není.
O týhle době moc nemluvila.
Neříkala ti, s kým se tehdy vídala?
Takový vztah jsme spolu neměly.
A vychovávat dítě v téhle zemi jako svobodná matka
bylo už tak dost náročné, jak mi často připomínala.
Když už spolu mluvíme,
Emilia říkala, že už jsou to tři dny a tys pořád nezavolal.
Prý to rande dopadlo dobře.
Promiň, mami. Musím končit.
Tohle by mohlo babičce změnit život.
I kdyby to nebylo…
To je jedno. Promiň. Mám tě rád.
Přízemí.
Vypadá to na nějaký orgie.
Ideální místo. Úchylák jeden.
No tak, ukaž, co tu máš.
Jak ve výtvarných potřebách.
Skvělý.
Cetky.
Aspoň máš dobrý vkus na módu. Černá.
Mám to.
Já to věděla.
Já to věděla!
Krev je hustší, Halászi.
Tak jo.
Usměj se!
B73…
Lenny?
Jdu pozdě.
Jasně.
Hezký.
Zasranej hajzl.
Počkej.
Co to kurva?
Co to děláš?
Vždyť to víš. Co děláš ty?
Ten chlap je zasranej nácek Šípových křížů!
Má pokoj plnej fašistických suvenýrů.
Co děláš v mým pokoji?
Lhal jsi mi!
Sotva tě znám.
Jak mám cizímu člověku vysvětlovat takový složitosti?
„Těší mě.
Vyrůstal jsem s tátou, který nenáviděl základy svý existence
a nikdy to nedokázal pochopit.
Vítej na mé párty.“
Já myslela, že o dědovi nic nevíš.
Táta umřel a když jsem vyklízel dům, našel jsem věci po dědovi.
Papíry, vyznamenání, oblečení.
Co jsem měl dělat?
Z toho, co vím, to byl nudnej a hroznej chlap.
- Nemáte vůbec nic společnýho. - Nepomáháš, Maxine.
Všechno si to projdi.
To už jsem udělala.
Nabízím ti pomoc. Stačí říct.
Co to je?
Jiný úhel pohledu.
Chtěla ses někdy oddělit od svého já?
Jsem jen člověk.
Vidět se z objektivní vzdálenosti?
Je to soužití a neexistence najednou.
Kristófe, jsi maďarský bůh.
LSD jsme studovat neměli.
Pro komunistickou zemi to byla moc nebezpečná droga.
Poprvé ji z Ayahuascy synteticky vyrobil v 50. letech
německý chemik.
Ale halucinogenní účinky DMT
objevil Maďar.
Taky jste známí díky Rubikově kostce.
Kde to jsme?
Spíš „kdy“ jsme.
Haló?
To je fuk.
Ne.
Na tři.
- Znáš ho? - Ne osobně.
- Co ty kameny? - Židovská tradice.
Dávat kameny na hroby na znamení úcty.
- Jako v Schindlerově seznamu. - Jo.
Ale tenhle Kiss László je kněz.
Divný. I na Spielberga.
Jo.
Takže…
Promiň, že jsem ti to s tím maďarským náckem překazila.
Jo, to bylo na hovno.
To nic.
Mrzí mě, žes nenašla, cos hledala.
Nepůjdeme najít Kristófa?
Ne, sereme na to.
Neřekne mi toho víc než já jemu.
Jdeme domů.
Chci změnit celý svůj život.
Tak to jsme dvě.
Myslím, že New York je na východ…
Jak to šlo? Byl to úspěšný výlet?
Já ti nevím, Ruthie.
Satirický odpovědi chápu,
ale ty hmatatelný moc ne.
Zlato, vždycky si myslíme, že dokážeme ve světě najít smíření.
Jako bychom ho našli v někom jiném,
v doznání nebo omluvě.
Ale nakonec se musíme osvobodit my sami.
Vidíš? Přesně to jsem měla říct.
Poslední dobou…
Přeju si, abych mohla tvé mámě říct, že se omlouvám.
Ruthie, musela jít do ústavu.
Byla děsně nemocná.
Jo.
Tos ještě nikdy neřekla.
Co ještě jsi našla v máminých věcech?
Je smutek horkým zbožím?
Bože, všechno schovali. Tvoje máma a babička.
A tolik se toho muselo ztratit.
Buď pod prkny v podlaze nebo zakopaný pod stromy.
Bože.
Pod kterými prkny?
Už je to dávno pryč.
Trauma je topografická mapa napsaná na dítěti,
kterou luštíme celý život.
Drahoušku, zítra se zastav.
Jestli už nemáš dost vrhcábů a filmů s Bogartem.
S tebou nikdy, Ruthie.
Ahoj.
Kurva.
Co jsme přehlídli?
Ty jsi tak dobrej.
Ještě jedna cesta do roku 1982 nás nezabije, Oatmeale.
Vlak přijíždí do stanice Keleti.
Překlad titulků: Anna Hulcová