СЕРІАЛ NETFLIX
Ти знаєш, котра година?
-Хіба в тебе не термодинаміка? -Точно.
-Так. Так, заняття. Так. -Так. Знову запізнення.
Так не схоже на тебе.
Що з тобою, Агнес?
Я трохи розсіяна.
Я теж трохи розсіяний.
Мені час на заняття, дотримуюся режиму.
-До завтра, так? -Так.
-Так? -Ага.
До завтра.
Я прийду.
СХІДНИЙ БЕРЛІН 1962-ГО
Посміхніться!
І вам гарного дня.
Це шостий потяг на північ.
Обережно, двері зачиняються.
ВИХІД АСТОР ПЛЕЙС І 8-МА ВУЛИЦЯ
То це ти вбиваєш малюка Гітлера. Вражає. Ніколи не вважала тебе вбивцею, Алане.
-Ти радше схожий на співучасника. -Дякую, та трохи запізно для цього.
Це Східна Німеччина 1962-го, тож… Розпал холодної війни.
Класичний Гітлер. Виродок-диверсант.
То яка ціль? Де твоє давно втрачене сімейне багатство?
Може, не треба нічого виправляти?
Як ти й казала, ми прогресували.
Може, ми просто маємо, навіть не знаю, насолоджуватися процесом.
Що з тобою? Ти під чимось?
Ні. У минулому є людина, з якою я…
люблю проводити час.
То хто вона? Схожа на Марлен Дітріх чи радше на Ангелу Меркель?
Він…
Добре, його звуть Ленні.
То на Флоріана Шнайдера.
-Гадки не маю, хто це. -«Крафтверк». Земля їм пухом.
Я з ним не сплю. Ні.
-У тебе це добре виходить. -Дякую, та…
-Не знаю кращих. -Зосередься. Східна Німеччина,
схоже, була виходом чи альтернативою західному колоніалізму,
чи просто місцем, де можна здобути наукову освіту.
Моя бабуся мала вищу освіту Гани.
Я не знав цього. Я навіть її не знав.
Уявляєш, що вона пережила?
Мабуть,
вона почувалася такою самотньою.
Схоже, вона з кимось познайомилася.
До віку тут сидітимемо? Убиваєш мене.
Люблю проводити там час. Приємно…
не перейматися думками людей, коли ті мене бачать.
Алане, єдина причина подорожувати в минуле — щоб щось змінити.
Ніколи не бачив фільм?
Так, Надю.
Я знаю, що ти мені не повіриш, якщо скажу це, але я бачив фільм,
і кожен фільм про подорожі в часі вчить нічого не змінювати.
Ось чому це так чудово.
Це…
Надю.
-Надю, не зіпсуй це. -Не хвилюйся. З мене досить 80-х.
Виявляється, там не лише «Капустяні ляльки» й кокаїн.
Як тобі таке, виродку?
Шах і мат.
Гаразд, треба піти в розвідку. Хочеш приєднатися?
Ні. Ні, у мене є плани. Не можу. У мене зустріч із Ленні.
Ленні, ти казав, уторопала. Я рада за тебе.
-Хорошого дня, пане. -Гаразд.
Чекай, це неправильно. Надю… Це пат.
Над…
Надю, ти шахруєш!
Що це таке?
Докази того, що сім'я моєї бабусі була пограбована нацистами в 1944-му.
Люди нечасто говорять про це, та нацисти були бідними
й наркозалежними виродками. Про це хоч книгу пиши.
Увесь Третій Рейх. Просто з'їхали з розуму.
Люба, це всім відомо.
Та де ти це знайшла?
Ну, у… речах Нори.
Я хочу в Будапешт. Дізнаюся, що сталося з цим клятим «золотим потягом».
Ура.
Це був літак, а не нацистське вітання.
Ну, так. Тобі за кілька днів виповниться 40,
тож, так чи інакше,
ти мала якось поцікавитися історією родини.
Ну ось, бачиш, чому я тебе люблю, Руті.
Ти розумієш.
Так, я, мабуть, хочу відсвяткувати своє народження,
повернувшись туди, де загинули всі мої родичі.
Занадто похмуро?
Я не встановлюю правила. Це вже історія. Дозволь запитати.
Ти часто спілкувалася з Вірою після смерті мами?
Твоя бабуся була ще тією панночкою,
і я б не сказала, що я була її улюбленицею.
Чому?
Я була атеїсткою і єретичкою,
і вона думала, що я погано впливала на твою матір.
Атеїстка і єретичка. Дуже стильно, Руті. Дуже стильно.
Що це, у біса, таке?
-Що це все таке? -Тобі цим не слід перейматися.
-Пусте. -Щось хороше?
-Ні, зовсім нічого. -Схоже на цукерку.
Знаєш що?
-Що? -Візьми Максін із собою до Будапешта.
-Улаштуй дівчачу подорож. -Гаразд.
Коли ти копаєшся в минулому, друга пара очей не зашкодить.
І третя нога.
Що це? Відколи ти палиш ментолові?
Кумедно.
Останнім часом я теж багато думаю про твою маму.
Думала, ти — росіянка.
Родина мого батька була з Росії,
точніше, росіяни їх тимчасово терпіли.
І з сім'єю мами так само, правда з угорцями.
Переспиш, одружишся, уб'єш. Гітлер, Дракула, Франкенштейн.
Надто легко.
Оргія з Ґері Олдменом і Белою Лугоші,
потім я одружуся з Борисом Карлоффом і вб'ю Гітлера.
Боже мій, ми абсолютно різні.
-Де наш готель? Мені… -Наче ти переспиш з Гітлером?
-Що? -Так.
-Чи хочу переспати з Гітлером? -А хочеш?
Я надто втомлена для цього. Де наш готель?
-Викличу «Убер». -Заціни.
Я хочу відвідати старе житло бабусі. Це на Дохані.
-У Нью-Йорку зараз третя ночі, Немо. -Третя ночі — це саме час,
коли ми сумуємо й намагаємося розібратися з родичами.
Добре, підемо до твоєї бабусі.
Знаєш, моя бабуся останнім часом теж багато зі мною розмовляє.
-Справді? -Так.
Свідомі сни.
Саме перед сном треба приклеїти нікотиновий пластир сюди.
Це фантастична подорож.
То ти зовсім без даху.
-Так. -Глянь, рухомі сходи.
Цікаво.
ЛАКАТОС ЗОЛТАН — ПЕШАУЕР ЛЕОПОЛЬД ГУЛДЕН МОРІС
-Усі таблички для мертвих. -Так, знаю, скажи?
Де пам'ятники для нас, живих жінок?
Жодних домагань!
Що це, у біса, таке?
Вітаю.
Стерво!
І до біса мене!
Так?
Знайшла лайку угорською.
-О, як зручно. -Так.
Ніяких бродяг!
Не думаю, що це було запрошення на гуляш.
Не люблю гуляш. Я хочу спати.
З угорцем, але спочатку з собою.
Вітаю.
О, Агнес, чудово. Вони всередині.
Усе гаразд, Бруно.
Вона розробила схему.
То це, нарешті, Агнес.
Так. Вона досі погано знає німецьку.
Вона — чорна.
Так. Агнес, це Бруно й Лукас.
-Привіт. Я — Агнес. Так. -І всі решта.
-Добре. -Ти створила витвір мистецтва.
-Що я створила? -Сьогодні викопаємо останні п'ять метрів,
тоді дочекаємося сигналу від Агнес, щоб пробити підлогу підвалу.
Тут, пекарня на Прінценштрасе, 13.
Говорімо англійською для Агнес.
Точно. Вибачте.
Ми встигаємо до завтра за графіком.
Ми з Ленні проведемо останній огляд,
а тоді перша група з десяти вийде відразу після півночі.
Зустрінемося у вестибюлі «Бойд Холл Іст»,
потім разом підемо до лабораторії «Б-73» у підвалі.
Якщо хтось запитає, ми просто готуємося до іспитів з інженерії.
Не забудьте підручники. Доведеться покинути все інше.
Вибачте. Чим ми займаємося?
Вона ж жартує, так?
Агнес і Петра пройдуть вранці через контрольно-пропускні пункти
й зустрінуть мою сестру та інших кур'єрів на Прінценштрасе.
У тебе є сестра?
Ти знаєш мою сестру.
Стривайте, це…
Це тунель під Берлінською стіною?
-Якого біса? -Що таке?
Агнес, що з тобою таке?
Що з цією пані не так?
Вона — не берлінка.
Ці люди з соціалістичного проєкту не такі, як ми.
Їй не можна довіряти. Вона й здати нас може.
Не кажи так! Я їй довіряю. Без неї нас би тут не було.
Даруйте, що перебиваю, та, здається, потяг, яким я прибула сюди,
не їде до Західного Берліну.
Ленні, це божевілля.
Ми копали ваш тунель шість місяців, а тепер ви гадаєте, що це божевілля?
Який новий план?
Такий?
Досить. Тунель спрацює, гаразд?
Не проти, якщо з'їм?
ЛЕО ПЕШАУЕР
Капітан.
«Живі нащадки Мартона Галаса».
ГАЛЕРЕЯ «КАЛЬТЕНЕКЕР» І АУКЦІОННИЙ ДІМ
Ось і вона. Крістоф Галас.
Привіт.
СЦЕНІЧНА КАР'ЄРА РАННІ ФІЛЬМИ
Ням-ням.
Максін, ку-ку-рі-ку. Нове діло.
-Я ще не закінчила. -Так. Спробуй цим.
Я не закінчила.
Тож придурок із «Стрілохреста», що пограбував мою сім'ю,
був останнім, хто бачив добро до того, як слід потяга простиг.
Єдина проблема —
як і більшість хороших нацистів, капітан Мартон Галас мертвий.
Так, добре. Упевнена,
що Ліззі не зарадить цьому, повісивши табличку на домі бабусі?
-Бо вона зробить тобі табличку. -Ні, ти не розумієш.
Розумієш, вона нічого не має робити,
бо Мартон зачав сина, який зачав сина, який живе в Будапешті
та який поставить усі крапки над «і». Я знайшла, де він працює, живе,
який на вигляд він і його дві колишніх…
-Нагадай мені видалити сторінку. -Надто пізно.
-Пусте. Твої ню — зі смаком. -Не в цьому задум.
-Ти вмієш зберігати таємниці? -У цьому я спец.
Я точно знаю, що та стіна
впаде.
Не йди.
Ти возз'єднаєшся з сім'єю, якщо зачекаєш.
Зачекати?
Допоки?
До 1989-го.
Чорт.
У яку гру ти граєш?
Просиш мене чекати 27 років, щоб побачитися із сім'єю?
-Можу й до пенсії почекати. -Гаразд, я не порахував, це дуже довго,
але це конкретна,
безризикова надія для нас.
Хіба не краще просто зачекати?
Бруно казав правду?
-Ти нас здала? -Звісно, ні.
-Говориш, як інформаторка. -Що? Ні.
Агнес, я розумію, що ти нервуєш.
-Я теж нервую. Будь-хто… -Ні, у мене є інформація з майбутнього.
Хтозна, що трапиться в тунелі.
Тунель може затопити або Штазі знайдуть вас.
-Це лише базовий аналіз ризику, гаразд? -Навіть якщо залишуся, що буде з тобою?
Через рік отримаєш диплом, повернешся в Гану.
Може, тоді дістанешся до Москви, чи хтозна, навіть до Нью-Йорка.
Ти сама так казала. Ти ладна на все заради кращого життя.
Ну, я теж.
Річ у тім, що в нас різні життя.
Може, вони лише
перетинаються тут.
Може, Надя мала рацію. Може, я маю тебе врятувати.
Мене не треба рятувати.
Хто така Надя?
Припини. Облиш.
Усе одно не зможу взяти з собою. Іди. Будь ласка.
Добре.
Посміхніться!
Чула про десинхроноз?
Та не лише час, але й місце, змінюється при подорожі.
Ми еволюційно не здатні долати 5000 миль за ніч.
Наш мозок не встигає. Я в захваті.
Часові пояси, яка концепція.
-Це він. -Святий Віллем Дефо.
Даруйте, Крістоф Галас, так?
Ну, ваш дід знав мою бабусю.
Віру Пешауер.
-Американки? -Так.
Ну, Надя наполовину угорка. Вона шукає своє коріння.
Я майже не знав свого діда. Мало розповідали про нього,
та здогадуюся, чому ви тут.
Він був не на тому боці історії, і за це вибачте.
У мене сьогодні друзі, не можу залишитися. Перепрошую.
Стривайте, у мене ще питання.
Ваш дідусь згадував про події на «золотому потязі»?
Не знаю, може, він щоденники вів?
Ви взагалі знаєте хоч щось про це?
Хочете зі мною?
Справу відкрито.
-Чорт забирай. -Що це, у біса, за чувак?
-Я — Крістоф. -Гаразд, схоже, це Крістоф.
-Це Крістоф. -Так.
-За мною. -Гаразд, офіцере.
То ось що таке «у мене друзі» в Будапешті?
Це поверх для вечірок, якщо любите танцювати.
А на інших поверхах танцюють?
Інші танці. Свідомості, а не тіла.
Можу відвести, якщо бажаєте.
Тільки не втрачайте ланку між вашим тілом і свідомістю.
Захоплює. Слухайте,
дехто вважає, що деякі солдати
таємно пограбували потяг і залишили речі собі.
-Що? -Березень 1944-го, до вторгнення СРСР?
-Думала, ми тут, щоб обговорити Мартона. -Мартона?
Ця мить, ця вечірка — це все, що в мене є.
Бачите? Ваша подруга розуміє.
Ви — музикантка?
Хто, я? Ні, але я працюю зі звуком.
Божечко-Боже.
-Я принесу вам випити. -Чудово.
Марна трата часу, га?
-Гадаєш, з нього вийде хороший татусь? -Що?
Він не повинен знати. Він дуже високий і дуже далеко від дому.
Так, а ще він — двоюрідний брат нацистів.
-Ми говоримо про падіння людини. -Ага, саме так.
-Йому личить усе, що в мене на думці. -Боже мій. Знаєш що? Чудово.
-Добре, ти виграла. Мабуть, то пусте. -Добре.
-Благословляю тебе. -Це вже зайве, та я не проти.
Як і водійські права чи ліва рука.
Дякую.
Вітаю.
-Заведи друзів. -Чудова робота.
Лайно собаче.
Гаразд, час для дорослих.
Бабуся розповідала про Берлін?
Вона згадувала когось, на ім'я Ленні? Не можу знайти й сліду онлайн.
Вона мало говорила про ті часи.
Тож нічого про тих, з ким вона зустрічалася чи…
У нас точно були не такі стосунки.
І виховувати дитину як матері-одиначці в цій країні —
це вже купа клопотів, як мені казала твоя бабуся.
Поки я з тобою,
Емілія сказала, що минуло три дні, і ти не подзвонив.
-Думала, що все добре пройшло. -Вибач, мамо. Мені треба йти.
Може, це й змінилося для бабусі.
Навіть якщо ні, то я…
Вибач. Забудь. Вибач. Люблю тебе.
Униз.
Якийсь закуток для оргій.
Ось для чого це. Клятий дивак.
Ну ж бо, дай хоч якусь підказку.
Якась майстерня ремесел. Чудово.
Дрібнички.
Ну, хоча б у тебе хороший смак. Чорний.
Клондайк.
Я так і знала.
Кровні зв'язки сильніші, Галасе.
Добре.
Посміхніться!
«Б-72»…
Ленні?
Надто пізно.
Так.
Клятий виродок.
Гей, стривай.
Якого біса?
-Що ти робиш? -Ти знаєш. Та що робиш ти?
Він — нацист із «Стрілохреста». У нього купа фашистських реліквій.
-Що ти зробила з моєю кімнатою? -Ти мені збрехав.
Я щойно зустрів тебе. Боже.
Хіба я маю пояснювати такі складні поняття незнайомцям?
«Радий знайомству.
Я виріс з батьком, який ненавидів основу свого існування
і ніколи не міг її зрозуміти.
Ласкаво прошу на вечірку».
Ти казав, що нічого не знаєш про діда.
Батько помирає, я прибираю його дім і знаходжу речі діда.
Папери, медалі, одяг.
Що мені робити?
Наскільки я знаю, він був дуже нудною і жахливою людиною.
-У вас немає нічого спільного. -Ти не допомагаєш, Максін.
Переглянь усе.
-Я вже це зробила, друже. -Я допоможу всім, чим зможу.
Що це?
Перспектива.
Ти коли-небудь хотіла відділитися від себе?
-Я лише людина. -Подивитися на себе збоку?
Це співіснування і його відсутність водночас.
Крістофе, ти — угорський бог.
Нам не дозволяли досліджувати ЛСД.
Кислота вважалася надто небезпечною для комуністичної країни.
Німецький учений першим синтезував її з аяваски
ще в 50-х.
А угорський учений першим відкрив галюциногенні властивості ДМТ.
Також славишся винайденням кубом Рубіка.
Де ми?
Скоріше «коли».
Алло?
Не зважай.
Ні.
Три, два, один.
-Ти його знаєш? -Не особисто.
КІШШ ЛАСЛО 1911–1986
-А що це за камені? -Єврейський звичай.
Камінці на могилах.
Знак поваги. Так.
-Як у «Списку Шиндлера». -Ага.
Але цей чоловік, Кішш Ласло — священник.
Дивно, навіть для Спілберга.
Так.
Тож…
Шкода, що спаплюжила твій шанс народити угорського нациста.
Так, це було жахливо.
Усе гаразд.
Шкода, що ти не знайшла бажане.
-Знайдімо Крістофа? -Ні, до біса.
У нього відповідей не більше, ніж у мене для нього.
Ходімо додому.
Хочу змінити все у своєму житті.
Не ти одна.
Гадаю, Нью-Йорк на схід від…
І як усе пройшло? Подорож була вдалою?
Не знаю, Руті.
Розумію сатиричні відповіді.
Матеріальні — не дуже.
Ми завжди думаємо, що розв'язка — це те, що ми можемо знайти десь у світі,
наче ми можемо знайти її в іншій людині, чи зізнанні, чи вибаченні.
Зрештою,
ніщо не зарадить нам, окрім нас самих.
Бачиш, це я й мала на увазі.
Останнім часом, Боже,
я просто хотіла попросити пробачення у твоєї матері.
Руті, вона потребувала допомоги, так.
Вона була дуже хворою.
Так.
Я просто ніколи не чула цього від тебе.
Що ще ти знайшла серед речей мами?
Не знаю, горе — це щось цінне?
Боже, вони сховали все, твоя мама й бабуся.
І стільки всього, мабуть, утрачено.
Боже, знаєш, під паркетом чи закопане під деревами.
Боже.
-Яким паркетом? -Ой, давно того не стало.
Травма — це топографічна мапа, написана на дитині,
яку й за ціле життя не прочитати.
Крихітко, приходь завтра,
якщо тобі ще не набридли нарди й фільми Богарта.
З тобою, Руті — ніколи.
Бувай.
Чорт.
Чого не вистачає?
Боже, ти молодець.
Ще одна подорож у 82-й не вб'є нас, Вівсянчику.
Прибуваємо в Будапешт, станція Келеті.
«МТА» МЕТРО НЬЮ-ЙРКА
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв