SERIÁL NETFLIX
Příští zastávka Astor Place. Konečná zastávka.
Tento vlak zde končí.
Ujistěte se, že jste nic nezapomněli. Dobrou noc.
Hej.
Konečná.
Konečná!
Neviděla jste tady zlaté mince?
Celkem 149? Ztratila jsem je tady.
Měla byste vystoupit.
Policajti touhle dobou vždycky prochází vlak.
Když potkají blázna, najdou někoho, kdo podá stížnost, a zavřou vás.
A bez urážky, ale vypadáte jako blázen.
Díky, chápu.
- Jdeme. - Pojďte ven.
Poslyšte, nevíte, jestli jsou tady ztráty a nálezy?
Ne, ty neexistují. Je to mýtus jako El Dorado.
- Zlaté město. - Jo.
- Tam můj vlak asi nestaví. - Musím do práce.
- Dobře. - Schody jsou tamhle.
Díky.
Posrala jsem to, Ruthie.
- Sprchuju se, ale… - Jo. Díky.
Každopádně se nevrátím do roku 2022,
dokud to mezi Verou a Norou nesrovnám.
- Nikam nejdu. - Noro?
Takhle to nenechám. Jasný?
Jsem… Dělám na tom.
Takže… Mě nikdo neoblafne.
Zvládnu to.
Jsi v pořádku, Noro?
Já? Jestli jsem v pořádku?
Když se tak ptáš,
vlastně mi není úplně dobře.
Například dřív jsem mentolky nenáviděla,
ale teď na nich frčím jako moje bláznivá máma.
Divný.
Malá Jodie Foster v Alice už tu nebydlí.
To bylo touhle dobou, ne?
Jdu se připravit, ať přijdeme včas.
Kam se chystáme a zahrnuje to jízdu vlakem?
Všechny tři jedeme do nemocnice.
Čas na děti.
Ahoj, Vero.
Nora Vulvokovová?
Doktor bude potřebovat vzorek moči. Díky.
Žbluňk žbluňk.
Co to děláš?
Je to jedna z těch vzácných chvil,
kdy je to tak, jak to vypadá.
Včera večer jsi nepřišla domů.
Čekala jsem celou noc.
Žádná Nora.
Našla jsem to zlato a pak jsem ho ztratila ve vlaku,
ale přísahám, že všechno napravím.
Ty jen všechno ničíš, Lenoro.
Ničíš důvěru.
Porušuješ sliby. Jsi narušená.
Vidíš? Proto radši čůrám do kelímků v soukromí.
„Kdo má hlavu z vosku, nesmí chodit na slunce.“
Co to kurva je?
Počkat… Proč rozumím maďarsky?
Tvoje první slovo bylo maďarské.
Pes.
Do čtyř let jsi mluvila jen maďarsky.
Ne tak úplně. To byla Nora.
Nora uměla maďarsky, ne já.
Já jsem Nadia.
Musíš být silná, Noro.
V tomhle světě se můžeš spolehnout jen sama na sebe.
Tenhle zasranej život.
Vzali nám všechno
a naložili to do vlaku.
Zlato zmizelo
a pak se zase objevilo.
Jako krugerrandy.
Ale teď zase zmizelo.
Bože, to zlato je jak pásovej opar.
Takže říkáš, že naše zlato zmizelo ve vlaku dvakrát
za zvláštních metafyzických okolností?
To nemůže být náhoda.
Nejdřív při tragédii, teď při téhle frašce. To ne.
V životě jsou věci,
které se nedají vysvětlit.
Mívali mě za blázna.
Klidně se mi smějte, vyhoďte mě jak odpad.
No, nevysvětlitelný věci jsou můj denní chleba.
Babi, řekni mi, co se přesně stalo.
- Je tu všechno v pořádku? - Jasně.
Jen abyste věděla,
nejsem si úplně jistá, čí je to moč.
Bude to trochu studit.
Hnus, co?
V posledních týdnech je nejdůležitější
hodně odpočívat, být v klidu
a nezatěžovat tělo.
Máte nějaké otázky?
Jo, spoustu.
Je vědomí vznikající vlastností mozku?
Mohlo by vědomí jednoho člověka vytlačit vědomí jiného?
Jako dvě mysli přetahující se o jedno tělo?
- Něco takového? - Ne, o tom jsem nikdy neslyšel.
Potýká se většina pacientek
s přivedením nového vědomí na svět?
Noro, narození z tebe nedělá oběť.
Vezmeme tě domů.
Utěrku na gel?
Utěrka na gel.
…to dítě…
…vlak se zlatem…
…ztratila ho…
…Con Edison…
Říkalas, že jedeš do energetický společnosti?
Babi, co to sakra…
Máma si myslí, že bys měla zůstat doma.
Kvůli sobě i kvůli dítěti.
Pořád samý dítě. No tak.
Dost už s ním.
Chceš drink?
Chápu. Mluvíš maďarsky. To je… Fajn.
Jedna pro tebe a jedna pro mě.
Delio, vzpomínáš si na ten vlak se zlatem?
Tvojí rodině se to stalo taky?
Nás Romy považovali za tak podřadné, že nás ani neokrádali.
Ale přežili jsme.
Všechno je schované.
Pro všechny případy.
Jo.
Zajdu k sobě a přinesu něco, co stojí za to pít.
To zní jako plán.
Tohle je hnus.
Kdo jsi kurva ty?
Tenhle pitomej dům je posedlej dětma.
Vyjebává s lidma.
Netušila jsem, že děti jsou tak bohatý.
Co je tu ještě schovaný?
Napověz mi.
Ahoj, mami.
Zdravíčko.
Sakra dobrý geny, co?
Ahoj, dědo.
Nějaký tajemství?
Nedívej se na mě.
Trefa.
Tátovo vysvědčení.
Nic moc.
No tak. Aspoň trochu štěstí.
Co máš s obličejem?
A něco na čtení do vlaku.
Výborně.
Co to kurva je?
To není dobrý.
Asi s mámou trávím až moc času.
Noro.
Čas zvednout plachty.
G. Kde je G?
Packard, přírodověda a tak.
Inženýrství. Kde je to G?
G.
Zlatý vlak. Kde je zlatý vlak?
„Galileo. Goethe.“
„Golightly.“ Ne, Golightly. Srát na něj.
„Velké sjednocení, teorie…“
Co to dělám? Bude tam „vlak čárka zlato“.
Prosím, nevystavujte ta sklíčka světlům.
Vyblednou.
- Jak se na ně mám dívat? - To není moje starost.
Starám se, aby se ně lidé mohli dívat i po nás.
Jste imunní vůči paradoxu. Chtěla bych se na ně podívat.
Jedině v knihovně. Jsou to originály.
Vy knihovníci milujete hromadění informací, co?
Tolik zas ne, ale dost nás to baví.
- To hraničí se šílenstvím. - Já nejsem ta, kdo ztrácí rozum.
Jdeme.
Všichni ven. Tohle není hotel.
Čas na koblihu.
MAĎARSKO
Takže potřebuju vědět,
kam jdou kachny v Central Parku, když v zimě zamrzne rybník.
„Kam jdou kachny?“
Zjistíme to a ozveme se vám.
Odmašíruj, jsem na řadě.
Dobře, Ethel, musíme na to rychle,
protože ten polda po mně asi jde.
Hledám informace o poloze vlaku se zlatem ztraceného
během druhé světové války v Budapešti.
„Zlatý vlak.“
Je to přísně tajná a citlivá informace.
„Přísně tajné.“
Můžete mi říct své jméno a číslo?
Jo, kurva. Mám jméno i číslo.
Mám to obojí po ruce.
A…
Správně.
Zavoláme vám.
Kupte to hned v největším výprodeji u Crazy Eddieho!
Jsem Crazy Eddie a tyhle ceny jsou šílený!
Jsem doopravdy šílenej. Fakt.
To je smyčka zpětné vazby.
Je to jako stát mezi dvěma zrcadly.
Vidíš? Obraz se donekonečna zrcadlí
a nemůžeš říct, který z nich je originál.
Je to jako vznik lidstva. Pokud…
Nejsi kreacionista, že ne?
Nebylo by fajn moct za to někoho vinit?
- Jak ti můžu pomoct? - Tak jo.
Náckové. Zdravím.
Tady je malý atlas druhé světové války.
To nehledám.
Potřebuju diaprojektor.
Agfacolor Neu?
Ty se vyráběly jen koncem třicátých let.
Co na nich je?
To kurva nevím. Proto ten projektor.
- Dej mi chvilku. - Skvělý.
Myslím, že mám jeden vzadu.
Mám ho. Kodak Ektagraphic III.
Kurva paráda. Projektor.
Díky, Danny.
Nadio, chci ti říct, že nejsem jen skladník u Crazy Eddieho.
Jsem umělec a pomocný redaktor časopisu
o komoditním fetišismu a Debordovo spektáklu.
No jo. Nestačí jen přežívat.
- Jo, to je pravda. - Adios.
Gauč nikde.
Nádhera.
Skvělá práce.
Kniha tajemství. Zasranej podivín.
Psychopathia Sexualis. To žeru.
Poznámky. Stopa.
Vibrace.
Numerologie. Skvělý.
Albert Peschauer píše Veře Peschauerové.
„Se zármutkem jsem zjistil,
že tví rodiče padli za oběť nacistickým tyranům.
Jsi dcera mé sestry Evy, a mou povinností je se o tebe postarat.“
To je P.S. Bezvýznamný.
Co to kurva je?
Plíseň.
V celým bytě je plíseň.
Hezky umýt.
Tak jo.
„Celý svět byl stvořen pro tebe.“
„Všechno je prach a popel.“
Tenhle malej šmejd.
Koukni na sebe.
Ty malej sráči.
Ty sráči.
Koukni na sebe.
Co to sakra je?
Co to kurva je?
Do prdele!
Říkala jsem, že tu jsou brouci.
Mami.
Protože je tu všude plíseň.
Volala jsem kvůli tomu Veře. Přísahala, že domácí obrátil byt naruby,
a nenašel ani kousek plísně. Nevěřím jí. Ty jo?
Ne, nevěřím jí. Věřím tobě, mami.
Moje chytrá holka. Já to věděla.
Hej!
Teď mi vypla elektřinu.
Snaží se nás ovládat, ale to se jí nepovede.
Mám hlad.
Ahoj.
Můžu dostat dvě balení ultra lehkých mentolových Bennett & Hammond?
Jasně, Noro.
Tyhle krekry miluješ, že jo?
Krekry, pár rajčat, jarní cibulka…
Nejsou čerstvý, ale…
Chceš sýr?
Jo, mami.
Tohle…
Dlouhá noc?
Jo. Jak se vede?
Jsem v pohodě.
Chodí mi sem žebrat feťáci.
Jak se máš ty? Co dítě?
Jo, dítě je v pohodě.
Úplně v pohodě.
Oranžová je barva fascinace.
No vidíš.
Dáš mi ještě zapalovač??
Jasně.
Jen nezapaluj ten sýr.
Jasně.
Drobný si nech.
Zatím.
Zlatý vlak a krugerrandy jsou propojený. Ale jak?
A co o tom ví Vera?
V roce 1939 byla Vera…
Strašná mrcha, jako vždycky.
Jak se opovažuje pokoušet se řídit naše životy?
Hele, tohle je ulice Dohány.
To je Delia, že jo?
Chtěla jsem být katoličkou, abych ji naštvala.
Ty jsi ale rebelka. To už jsem slyšela.
Dobře, rok 1944.
Podívej. Zuří válka
a všichni si užívají piknik jako blázni.
Víš, že Deuteronomium zakazuje obrazy Boha?
Taková škoda nevidět něco tak krásného.
Jo, další falešný modly. To potřebujeme.
Sakra, tady to je.
To je ono. To je zlatý vlak?
Myslím, že Bůh je strom nebo kolo.
Jdu tam.
- Haló? - Newyorská knihovna.
Knihovna?
Věnuji se dceři. Nevolejte mi.
Ne, počkej!
Ano, prosím?
Tady Ethel Sorterová z Veřejné newyorské knihovny.
Volám s informací
a tom ztraceném vlaku se zlatem.
„Jak se v roce 1944 blížila sovětská armáda k Budapešti,
Schutzstaffel přemýšlel, jak odvézt cennosti maďarských Židů.“
„Přinutili židovské rodiny, aby odevzdaly cenné předměty
jako šperky, hodinky, obrazy, koberce,
stříbro, porcelán, gramofony, hodiny.“
„Všechno bylo naloženo na vlak do Berlína
a každá rodina dostala stvrzenku
v domnění, že jednou svůj majetek dostanou zpět.“
- Takže ten vlak je skutečný. - Samozřejmě.
„To se nikdy nestalo,
protože vlak byl ztracen po kapitulaci nacistů v roce 1945.“
„Mnozí se domnívají, že vojáci vlak vykradli
a nechali si některé věci pro sebe.“
Můžete potvrdit, že majetek rodiny Vulvokovových…
Máma byla za svobodna Peschauerová.
Jasně. Můžete potvrdit, že majetek Peschauerových
byl naložen do vlaku?
Je mi líto,
ale tyto informace nemá Veřejná newyorská knihovna dispozici.
Kurva. Musíme ten vlak najít.
Jo, vlak a ti brouci spolu souvisí.
Zmírníme to odpojení od těla, než začne.
Přesně. Hned na to vlítnu. My dvě spolu proti světu.
Komu voláš?
Haló?
- Ahoj, Ruthie. - Noro?
Jsem tu se svou dcerou Nadiou. Prý ty brouky vidí taky.
Víš, co to znamená? Dala je sem máma. Mám jich asi tucet. Ukážu ti je.
Jsi v pořádku? Domácí volal Veře. Nemáš být u sebe v bytě.
Posílají někoho z nemocnice.
Cože? Jsem v pohodě. Mám tě ráda. Zatím.
Hledáme Noru Vulvokovovou.
- To jsem já. - To jsem já.
Kam jdeme?
Skvělý.
Doktore, oba jsme velmi zaneprázdnění, tak se nezdržujme.
Já nejsem blázen. To ona.
Kdo je ona?
To je ale debil. Taková neúcta.
Hele, já jsem příčetná.
Vždycky jsem byla.
Když říkám příčetná, myslím tím výstřední.
Ale to je jasný. Při smyslech. Je to moje typická vlastnost.
Já jsem hodnej polda.
A tamhle je šílenej polda. Jasný?
Řekneš mu, že mám pravdu? Řekni mu to, mami.
Nechci se do toho plést. Nevěřím mu. Vypadneme.
Jsou vaše halucinace vizuální nebo čistě sluchové?
Ani jedno.
Myslíte si, že teď svou matku vidíte, nebo jen slyšíte její hlas?
Nemyslím si nic. Prostě ji vidím.
Stojí tamhle.
Myslíte, že vidíte ten stůl, doktore?
Tohle není kravina typu „cogito, ergo sum“.
Myslím, tedy vidím svou matku.
Jde o to, že tu nikdo další není.
Jsme tu jen my dva.
S tím na mě nechoďte, doktore.
Podívejte…
se za sebe.
Nikdo tam není.
Nikdo.
Za mnou nikdo není, Noro.
Mýlíte se, doktore.
Musíte se mýlit.
Stojí přímo tamhle.
Jen…
Mami?
Řekni mu už konečně něco.
Nahrávají nás.
Paráda. To by mohlo pomoct.
Podívejte, budu k vám upřímná.
Jsem Nadia,
Nory dcera.
Jsem z budoucnosti.
Napřed jsem si myslela, že obývám jen její tělo,
ale teď vím, že jsem taky v její hlavě.
Chtěl bych se Thorazinu vyhnout,
ale jestli to bude třeba, použiju ho.
Vidím, že máte termín 30. března.
To je za pár dní.
Zkusíme vás udržet stabilní, než se dítě narodí,
a pak uvidíme, co dál.
Co je špatnýho na tom být paranoidní schizofrenik a mít dítě?
Takhle vypadal každý tvůj den, mami?
Musím zjistit, jak tě dát dohromady.
Nikdo mi nerozuměl, než jsem měla tebe.
Víš ty co?
Nikdo nás nezavře.
Nikdo.
Padáme odsud.
Myslím, že když se vrátíme dost daleko,
můžeme se vyhnout celýmu tomuhle budoucímu peklu…
a ty jím nebudeš muset nikdy projít.
Moje chytrý dítě. Vím, že dokážeš velký věci.
Zvládneš cokoli, co si zamaneš.
Díky za povzbuzení.
Co je? Ty nejdeš se mnou?
Nemůžu. Kdo by držel konec lana?
Miluju tě.
„Proč to nezvedáš? Zavolej mi. Alan.“
Ahoj, ty malej všiváku.
Jak to, že strkáš ty zavšivený packy na povlečení…
Ahoj, mami.
Co to tady máme, Oatmeale?
Nějakou účtenku.
To si děláš prdel.
Leo Peschauer, 1944, Budapešť.
Podepsáno a zapečetěno
kapitánem Martonem Halaszem.
Zasraná svastika.
No…
Tohle…
Tomu říkám zasraná výhra, Oatmeale.
Zdá se, že spolu vyrazíme do Budapešti.
Výborný.
Překlad titulků: Anna Hulcová