‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫זו התחנה האחרונה.‬ ‫אסטור פלייס, תחנה אחרונה.‬
‫הרכבת הזו סיימה את הנסיעה.‬
‫אנא קחו את חפציכם.‬ ‫זו התחנה האחרונה. לילה טוב.‬
‫היי.‬
‫תחנה אחרונה.‬
‫היי…‬
‫ראית מטבעות זהב?‬
‫מאה ארבעים ותשעה מהם?‬
‫איבדתי אותם ברכבת הזאת.‬
‫כדאי שתצאי מכאן, השוטרים סורקים‬ ‫את הרכבת בשעה הזו מדי בוקר.‬
‫אם את נראית משוגעת,‬ ‫הם ימצאו יאפי שיתלונן עלייך ויעצרו אותך.‬
‫אל תיעלבי, אבל…‬
‫את נראית משוגעת.‬ ‫-כן, תודה, הבנתי.‬
‫קדימה.‬ ‫-בואי נצא מכאן.‬
‫תקשיבי, יש "אבדות ומציאות"‬ ‫ברכבת התחתית, או משהו כזה?‬
‫לא, זה לא קיים. זה מיתוס, כמו אל דוראדו.‬
‫"עיר הזהב".‬ ‫-כן.‬
‫מסתבר שאין בה תחנה לרכבת שלי.‬ ‫-אני חייבת ללכת לעבודה.‬
‫בסדר.‬ ‫-המדרגות נמצאות שם, בסדר?‬
‫בסדר, תודה.‬
‫- אסטור פלייס -‬
‫פישלתי, רותי.‬
‫בגדול.‬ ‫-התקלחתי, אבל…‬
‫כן, תודה.‬
‫בכל אופן, אני לא חוזרת ל-2022‬ ‫עד שאסדיר את המצב בין ורה ונורה, רות,‬
‫לא אעשה את זה.‬ ‫-נורה?‬
‫לא במשמרת שלי, בסדר?‬
‫אני…‬
‫מטפלת בזה, אז…‬
‫אי אפשר לעבוד עליי.‬
‫אני בעניינים.‬
‫נורה, את מרגישה בסדר?‬
‫אני? האם אני מרגישה בסדר?‬
‫אם מדברים על זה,‬
‫מצבי לא משהו, אני מרגישה מוזר.‬
‫למשל, פעם שנאתי מנטול ועכשיו…‬
‫אני מכורה להן, כמו אימי הסכיזופרנית.‬
‫"מוזר, מוזר, מוזר".‬
‫ג'ודי פוסטר ב"אליס לא גרה כאן יותר".‬
‫זה… קיים עכשיו, נכון?‬
‫תני לי להתכונן, בסדר? אחרת נאחר.‬
‫לאן אנחנו הולכות והאם זה כולל נסיעה ברכבת?‬
‫שלושתנו הולכות לבית החולים.‬
‫הגיע הזמן לתינוקת.‬
‫היי, ורה.‬
‫נורה וולווקוב?‬
‫הרופא צריך דגימת שתן. תודה.‬
‫טיף טיף טף.‬
‫מה את עושה?‬
‫זה אחד מאותם מצבים נדירים‬ ‫שבהם זה בדיוק כמו שזה נראה.‬
‫לא חזרת הביתה אתמול בלילה.‬
‫חיכיתי לך ערה במשך כל הלילה.‬
‫אין נורה.‬
‫ובכן, הזהב היה אצלי‬ ‫ואז איבדתי אותו ברכבת, אבל…‬
‫אני נשבעת שאתקן הכול.‬
‫את רק שוברת דברים, לנורה.‬
‫את שוברת אמון, שוברת הבטחות.‬
‫את שבורה.‬
‫בגלל דברים כאלו אני מעדיפה‬ ‫להשתין בכוסות בפרטיות.‬
‫"זו שיש לה ראש משעווה,‬ ‫לא יכולה ללכת בשמש".‬
‫מה לעזאזל?‬
‫רגע…‬
‫למה אני מבינה הונגרית?‬ ‫-המילה הראשונה שלך הייתה בהונגרית.‬
‫"כלב".‬
‫דיברת רק הונגרית עד גיל ארבע.‬
‫לא בדיוק. זו… נורה.‬
‫תראי, נורה דיברה הונגרית, לא אני. אני…‬
‫אני נדיה.‬
‫נורה, את חייבת להיות חזקה.‬
‫את יכולה לסמוך רק על עצמך בעולם הזה.‬
‫החיים המזוינים האלו.‬
‫הם לקחו הכול…‬
‫שמו את זה ברכבת הזהב.‬
‫הזהב נעלם,‬
‫ואז הזהב מופיע מחדש.‬
‫הקרוגרנדים.‬
‫אבל זה נעלם שוב.‬
‫אלוהים, זה כמו פפילומה מזוינת, הזהב הזה.‬
‫אז את אומרת לי שהמשפחה הזו‬ ‫איבדה את הזהב שלה פעמיים ברכבת,‬
‫בנסיבות על־טבעיות וחשודות? כאילו…‬
‫לא ייתכן שזה צירוף מקרים.‬
‫קודם כטרגדיה ואז כפארסה וכולי. לא.‬
‫יש דברים בחיים,‬
‫שלא ניתן להסביר.‬
‫הם יחשבו שאני משוגעת.‬
‫יצחקו עליי.‬
‫יזרקו אותי החוצה, כמו זבל.‬
‫ובכן, אירועים בלתי מוסברים‬ ‫הם שיטת הפעולה שלי.‬
‫סבתא, ספרי לי…‬
‫ספרי לי בדיוק מה קרה.‬
‫הכול בסדר כאן?‬
‫נפלא.‬
‫רק שתדעי…‬
‫אני לא ממש בטוחה של מי השתן הזה, טוב?‬
‫זה יהיה קצת קר.‬
‫חולני, מה?‬
‫הדבר החשוב ביותר‬ ‫בשבועיים האחרונים של ההיריון,‬
‫זה לנוח הרבה, להיות רגועה…‬
‫לא להלחיץ את הגוף.‬
‫יש לך שאלות?‬
‫ועוד איך, כן.‬
‫אתה חושב שהתודעה‬ ‫היא תכונה נפרדת מהמוח? כאילו…‬
‫האם תודעה של אדם אחד‬ ‫עלולה לגרש תודעה של אחר? אתה יודע…‬
‫שתי נפשות מסתובבות באותו הגוף?‬
‫משהו כזה?‬
‫לא, לא שמעתי על זה.‬
‫אני מניחה שלרוב המטופלות שלך קשה‬ ‫עם יצירה של תודעה נוספת בעולם?‬
‫נורה, הלידה שלך לא הופכת אותך לקורבן.‬
‫ניקח אותך הביתה.‬
‫מגבת לג'לי?‬
‫מגבת לג'לי.‬
‫…התינוקת…‬
‫…רכבת הזהב…‬
‫…לאבד את זה…‬
‫…"קון אדיסון"…‬
‫היי, אמרתן שאתן הולכות לחברת החשמל?‬
‫סבתא, מה…?‬
‫אימך חושבת שעדיף לך להישאר כאן,‬
‫למענך ולמען התינוקת.‬
‫התינוקת… נו, באמת.‬
‫די עם התינוקות.‬
‫רוצה לשתות?‬
‫אני מבינה, את מדברת הונגרית, זה…‬
‫טוב. אחד בשבילי ואחד בשבילך.‬
‫דיליה.‬
‫את זוכרת משהו על רכבת הזהב ההיא? למשל…‬
‫זה קרה גם למשפחה שלך?‬
‫לא כיבדו צוענים כמונו מספיק…‬
‫כדי לגנוב מאיתנו.‬
‫אבל שרדנו.‬
‫הכול מוסתר…‬
‫ליתר ביטחון.‬
‫כן.‬
‫אלך לדירה שלי ואביא משהו ששווה לשתות אותו.‬
‫רעיון טוב.‬
‫זה חרא.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫בבית הזה יש אובססיה לתינוקות.‬
‫זה דופק אנשים.‬
‫לא ידעתי שתינוקות הם עשירים כל כך.‬
‫מה עוד מסתתר כאן?‬
‫תנו לי רמז…‬
‫היי, אימא.‬
‫שלום.‬
‫זו גנטיקה מצוינת, מה?‬
‫שלום, סבא.‬
‫יש לך סודות בשבילי?‬
‫אל תסתכל עליי.‬
‫בינגו.‬
‫תעודת פטירה.‬
‫לא מגניב.‬
‫קדימה, שיהיה לי רק קצת מזל.‬
‫מה קרה לפנים שלך?‬
‫ו… קצת חומר קריאה לרכבת.‬
‫טוב מאוד.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫זה לא טוב.‬
‫אולי הייתי יותר מדי בתוך אימא.‬
‫נורה.‬
‫הגיע הזמן להתחפף.‬
‫ג'י, אני צריכה ג'י.‬
‫יש פאקרד, חוקרי טבע וחרא כזה.‬
‫הנדסה… איפה ג'י המזוין?‬
‫ג'י.‬
‫ג'י…‬
‫רכבת זהב. תן לי רכבת זהב.‬
‫גלילאו. גתה.‬
‫גולייטלי. לא גולייטלי, זין על גולייטלי.‬
‫"מאוחדת גדולה, התאוריה של…"‬
‫מה אני עושה? זה תחת "רכבת, זהב".‬
‫- בודפשט 1944 -‬
‫אנא אל תחשפי את השקופיות למנורות,‬
‫הן ידהו.‬
‫איך אני אמורה להסתכל עליהן?‬ ‫-תפקידי אינו להסתכל עליהן.‬
‫תפקידי לשמר אותן,‬ ‫כדי שיוכלו להסתכל עליהן בעתיד.‬
‫אני מבינה, את חסינה לפרדוקס.‬ ‫ארצה לקחת אותן, בבקשה.‬
‫אלו לשימוש בספרייה בלבד. הן מקוריות.‬
‫אתן הספרניות ממש אוהבות לאגור מידע, מה?‬
‫אני לא אוהבת את זה, אבל בהחלט מחבבת.‬
‫זה גובל בחולניות.‬ ‫-אני לא זו שמאבדת את שפיותי.‬
‫קדימה, כולם החוצה. זה לא מלון.‬
‫הגיע הזמן לדונאט.‬
‫- הונגריה -‬
‫אז מה שאני צריך לדעת, זה…‬
‫לאן הברווזים עפים מסנטרל פארק,‬ ‫כשהאגם קופא בחוף?‬
‫"לאן הברווזים עפים?"‬
‫- את'ל -‬
‫נברר את זה ונתקשר אליך אח"כ.‬
‫ברווזים ומצעדים. תורי.‬
‫טוב, את'ל, אני אזדרז,‬ ‫כי נראה לי שהשוטר הזה רודף אותי.‬
‫אני מחפשת מידע על המיקום‬ ‫של "רכבת הזהב" האבודה,‬
‫בבודפשט במלחמת העולם השנייה.‬
‫רכבת הזהב.‬
‫זה חומר רגיש…‬
‫ברמה גבוהה מאוד.‬
‫רמה גבוהה.‬
‫תוכלי להשאיר את שמך ואת המספר שלך?‬
‫ועוד איך. יש לי שם ומספר.‬
‫אז שניהם אצלי, בסדר?‬
‫ו…‬
‫נכון.‬
‫נתקשר אלייך.‬
‫- אדי המטורף -‬
‫קנו עכשיו,‬ ‫במבצע המטורף ביותר של "אדי המטורף"!‬
‫אני אדי המטורף והמחירים האלו לא שפויים!‬
‫אני אדם משוגע, באמת.‬
‫זה נקרא "לולאת פידבק".‬
‫זה כמו לעמוד בין שתי מראות.‬
‫התמונה משתקפת שוב ושוב,‬
‫ואי אפשר להצביע על אחת הבבואות ולומר,‬
‫"זו המקורית."‬
‫זה כמו ההתחלה של האנושות, אלא אם…‬
‫את לא מאמינה בבריאת העולם, נכון?‬
‫יהיה נחמד להאשים מישהו.‬
‫איך אוכל לעזור לך, נדיה?‬ ‫-טוב.‬
‫נאצים… שלום.‬
‫הנה אטלס קטן על מלחמת העולם השנייה.‬
‫זה לא מה שאני מחפשת.‬
‫אני צריכה מקרן שקופיות.‬
‫"אגפאקולור ניאו", מה?‬
‫ייצרו כאלו למשך שנתיים בסוף שנות ה-30.‬
‫מה יש כאן?‬
‫אין לי מושג, לכן אני צריכה מקרן.‬
‫תני לי שנייה.‬ ‫-נהדר.‬
‫אוכל להשאיל לך אחד מהמחסן.‬
‫מצאתי. "אקטגרפיק 3" של קודאק.‬
‫אדיר, מקרן.‬
‫תודה, דני.‬
‫נדיה, אני רוצה שתדעי‬ ‫שאני לא סתם עובד במחסן של אדי המטורף.‬
‫אני אמן ומשנה לעורך של כתב עת,‬
‫על פטישיזציה של הסחורות‬ ‫ו"חברת הראווה" של דבור.‬
‫טוב, ובכן…‬
‫אנחנו חיים ומתים, מה?‬
‫כן, זה נכון.‬ ‫-כן. ביי.‬
‫אין ספה.‬
‫בינגו.‬
‫עבודה מצוינת.‬
‫"ספר הסודות". איזה יצור.‬
‫"פסיכופתיה מינית". אני בעניין.‬
‫עוד ועוד רשימות.‬
‫"תנודות".‬
‫טוב, נומרולוגיה. נהדר.‬
‫מאלברט פשאוור לוורה פשאוור.‬
‫"בצער עמוק גיליתי,‬
‫שהורייך היקרים נפלו קורבן לעושק הנאצים.‬
‫בתור ילדיה של אחותי האהובה, אווה,‬ ‫עליי לטפל ולעזור לכם…"‬
‫זה נ"ב. חסר חשיבות.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫עובש.‬
‫הדירה הזאת מלאה בעובש.‬
‫אני שוטפת.‬
‫בסדר.‬
‫"כל העולם נוצר בשבילך."‬
‫"הכול זה אבק ואפר."‬
‫חתיכת חרא.‬
‫תסתכלי על עצמך.‬
‫שמוקית קטנה שכמוך.‬
‫תסתכלי על עצמך.‬
‫מה זה?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫זין על זה.‬
‫אמרתי לך שיש חרקים בדירה הזו.‬
‫אימא.‬
‫יש עובש על הרצפה ועל הקירות.‬
‫דיברתי עם ורה כבר פעמיים,‬
‫היא נשבעת שהשרת חיפש בכל הדירה,‬
‫ולא מצא שום עובש.‬ ‫אני לא מאמינה לה. את מאמינה לה?‬
‫לא, אני מאמינה לך, אימא.‬
‫תינוקת חכמה שלי. ידעתי שתאמיני.‬
‫היי!‬ ‫-פאק!‬
‫עכשיו היא ניתקה את החשמל.‬
‫היא מנסה לשלוט בנו, אבל זה לא יעבוד.‬
‫אני רעבה.‬
‫היי.‬
‫אפשר לקבל שתי חפיסות של "בנון והאמונס"‬ ‫אולטרה לייט מנטול 100, בבקשה?‬
‫בטח, נורה.‬
‫את אוהבת קרקרים, נכון, מותק?‬
‫קרקרים, עגבניות, בצלצלים…‬
‫לא ממש טריים, אבל…‬
‫את רוצה גבינה?‬
‫כן, אימא.‬
‫זה…‬
‫לילה ארוך, מה?‬
‫כן. מה נשמע?‬
‫אני בסדר.‬
‫נרקומנים נכנסים לפה ומבקשים כסף קטן.‬
‫מה שלומך? מה שלום התינוקת?‬
‫כן, התינוקת בסדר.‬
‫התינוקת בסדר גמור.‬
‫כתום הוא צבע הקסם.‬
‫בבקשה.‬
‫אפשר לקבל גם מצת, בבקשה?‬
‫בטח.‬
‫רק אל תשרפי את הגבינה, מה?‬
‫בסדר.‬
‫שמור את העודף, טוב?‬
‫להתראות.‬
‫רכבת הזהב והקרוגרנדים קשורים. אבל איך?‬
‫מה ורה יודעת על זה?‬
‫ב-1939, ורה הייתה…‬
‫חתיכת כלבה, כמו תמיד.‬
‫כלומר, איך היא מעזה לשלוט בחיים שלנו?‬
‫תראי, זה רחוב דוהאני.‬
‫זו דיליה, נכון?‬
‫בא לי להתנצר ולהיות קתולית,‬ ‫רק כדי לעצבן אותה.‬
‫אחת המורדות הגדולות, אימא. זה לא חדש לי.‬
‫טוב, 1944.‬
‫תראי את זה.‬
‫המלחמה בעיצומה וכולם‬ ‫עושים פיקניקים כמו משוגעים.‬
‫ידעת שבספר "דברים"‬ ‫יש איסור על יצירה בדמותו של אלוהים?‬
‫איזה הפסד, לא לראות משהו כל כך יפה.‬
‫כן, עוד אלילים כוזבים,‬ ‫זה מה שאנחנו צריכים.‬
‫לכל הרוחות, הינה זה.‬
‫זו היא, נכון? זו רכבת הזהב?‬
‫אני חושבת שאלוהים הוא עץ.‬
‫או גלגל.‬
‫אני אענה.‬
‫הלו?‬ ‫-כאן הספרייה הציבורית.‬
‫הספרייה?‬
‫אני עסוקה עם בתי. אל תתקשרי שוב.‬
‫לא, רגע!‬
‫כן, שלום?‬
‫את'ל סורטר מתקשרת אלייך‬ ‫מהספרייה הציבורית של ניו יורק,‬
‫עם המידע שביקשת,‬
‫על רכבת הזהב האבודה.‬
‫"כשהצבא הסובייטי התקדם לבודפשט ב-1944,‬
‫האס.אס. ביקשו לפנות‬ ‫את רכושם של יהודי הונגריה.‬
‫הם אילצו משפחות יהודיות‬ ‫למסור לידיהם פריטים בעלי ערך,‬
‫כולל תכשיטים, שעונים, ציורים, שטיחים,‬
‫כלי כסף, חרסינה, פטיפונים, שעוני קיר.‬
‫חפצים אלו הועלו לרכבת לברלין.‬
‫לכל משפחה הונפקה קבלה,‬
‫ביצירת מצג שווא‬ ‫שיום אחד ישיבו להם את חפציהם."‬
‫אז הרכבת אמיתית.‬ ‫-כמובן שהיא אמיתית.‬
‫"זה מעולם לא קרה,‬
‫כי מיקום הרכבת אבד‬ ‫לאחר כניעת הנאצים ב-1945.‬
‫"רבים חושדים שחיילים בזזו את הרכבת,‬
‫ושמרו חלק מהחפצים לעצמם."‬
‫תוכלי לאשר שרכוש משפחת וולווקוב…‬
‫משפחת פשאוור, שם נעוריה של אימא.‬
‫נכון. תוכלי לאשר שהרכוש של משפחת פשאוור,‬
‫הועבר לרכבת הזו?‬
‫אני מצטערת,‬
‫אבל המידע הזה אינו זמין‬ ‫לספרייה הציבורית של ניו יורק.‬
‫שיט.‬
‫צריך למצוא את הרכבת.‬ ‫-כן, הרכבת והחרקים. הכול קשור.‬
‫נמצא את הרכבת ונרכך‬ ‫את השינוי האפיגנטי לפני שיתחיל.‬
‫בדיוק, מייד נטפל בזה.‬ ‫אני ואת נגד העולם, מותק.‬
‫למי את מתקשרת?‬
‫הלו?‬
‫היי, רותי.‬ ‫-נורה?‬
‫אני כאן עם הבת שלי, נדיה,‬ ‫והיא אומרת שגם היא רואה את החרקים.‬
‫את יודעת מה זה אומר,‬ ‫אימי שמה אותם שם.‬
‫יש לי בערך תריסר מהם. אראה לך.‬ ‫-נורה, את בסדר?‬
‫השרת התקשר לוורה, אסור לך להיות בדירה שלך.‬ ‫מה קורה? ישלחו מישהו מבית החולים.‬
‫על מה את מדברת? אני בסדר.‬ ‫אני אוהבת אותך, ביי.‬
‫אנחנו מחפשים את נורה וולווקוב.‬
‫זאת אני.‬ ‫-זאת אני.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫נהדר.‬
‫דוקטור, שנינו עסוקים מאוד,‬ ‫בוא לא נבזבז זה לזה את הזמן.‬
‫אני לא זו שמשוגעת.‬
‫היא כן.‬
‫מי זאת היא?‬
‫איזה שמוק. זין עליו, הוא כזה חוצפן.‬
‫תראה, אני השפויה מבינינו, בנאדם.‬
‫כן, תמיד הייתי.‬
‫שיהיה ברור, אני אומרת "שפויה"‬ ‫ומתכוונת ל"חריגה",‬
‫אבל לפחות צלולה,‬ ‫זו אחת התכונות החזקות אצלי.‬
‫תראה את זה בתור "שוטרת טובה"…‬
‫"שוטרת משוגעת". כן?‬
‫פשוט תגידי לו שאני צודקת, אימא.‬
‫אני לא מתערבת.‬ ‫אני לא בוטחת בו, בואי נסתלק מכאן.‬
‫האם ההזיות שלך הן חזותיות או קוליות בלבד?‬
‫אף תשובה לא נכונה.‬
‫את חושבת שאת רואה את אימך עכשיו,‬ ‫או שאת רק שומעת את קולה?‬
‫אני לא חושבת שאני רואה אותה.‬ ‫אני רואה אותה.‬
‫היא שם, בנאדם.‬
‫אתה חושב שאתה רואה‬ ‫את השולחן הזה לפניך, דוקטור?‬
‫זה לא איזה בולשיט של‬ ‫"אני חושב, משמע אני קיים",‬
‫"אני חושבת, משמע אני רואה את אימי".‬
‫העניין הוא, נורה…‬
‫אין מישהי נוספת בחדר.‬
‫כלומר, זה רק את ואני.‬
‫אל תתעסק איתי, דוקטור. בסדר?‬
‫בנאדם…‬
‫תסתכל מאחוריך.‬
‫אין שם אף אחד.‬
‫אף אחד.‬
‫אין אף אחד מאחוריי, נורה.‬
‫אתה טועה, דוקטור.‬
‫אתה בוודאי טועה.‬
‫היא שם, אתה מבין?‬
‫רק…‬
‫אימא?‬
‫בבקשה, תגידי לו משהו.‬
‫מקליטים אותנו.‬
‫זה טוב, זה עוזר.‬
‫אז תראה…‬
‫אגיד לך את האמת.‬
‫אני נדיה.‬
‫הבת של נורה.‬
‫אני מהעתיד.‬
‫בהתחלה חשבתי‬ ‫שנכנסתי רק לתוך הגוף שלה, אבל…‬
‫כעת אני מבינה שאני גם‬ ‫בתוך התודעה שלה, בסדר?‬
‫אני מעדיף שלא להשתמש בתורזין, אבל…‬
‫אם נצטרך, אעשה את זה.‬
‫את אמורה ללדת ב-30 במרץ.‬
‫זה בעוד כמה ימים.‬
‫נראה אם נוכל לייצב אותך עד ללידה,‬
‫ואז נעשה הערכה מחודשת.‬
‫למה כל כך נורא להיות סכיזופרנית פרנואידית‬ ‫וללדת את התינוקת?‬
‫ככה היה היומיום שלך, אימא?‬
‫אצטרך למצוא דרך לתקן אותך.‬
‫אף אחד לא הבין אותי עד שילדתי אותך.‬
‫את יודעת מה?‬
‫אף אחד לא יכלא אותנו.‬
‫אף אחד.‬
‫בואי נסתלק מכאן.‬
‫אם זה יגיע מספיק רחוק,‬
‫נקיף את כל הגיהינום העתידי הזה…‬
‫ולא תצטרכי לעבור את זה.‬
‫תינוקת חכמה שלי.‬
‫תעשי דברים נהדרים, אני בטוחה.‬ ‫תוכלי לעשות כל מה שתרצי.‬
‫תודה על שיחת העידוד, אימא.‬
‫מה קורה? לא תבואי איתי?‬
‫אני לא יכולה, כי מי יחזיק בקצה החבל?‬
‫אוהבת אותך.‬
‫"למה את לא עונה? תתקשרי אליי. אלן"‬
‫היי, מנוול קטן.‬
‫מה אתה עושה? עולה על הסדינים‬ ‫ברגליים המנוולות שלך?‬
‫היי, אימא.‬
‫מה יש לנו כאן, שיבולת?‬
‫קבלה כלשהי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫ליאו פשאוור.‬
‫שנת 1944, בודפשט.‬
‫החתימה היא של…‬
‫קפטן מרטון הלאז.‬
‫צלב קרס מזוין.‬
‫ובכן…‬
‫זה…‬
‫חרא של ילדים גדולים, שיבולת.‬
‫נראה שאתה ואני צריכים לנסוע לבודפשט.‬
‫אדיר.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬