UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Dacă ai nevoie de un prieten
Mișcă, cucoană. Care-i problema?
APROZAR
Nu poți parca aici.
Bine!
Am înțeles! Plec.
Ne mișcăm!
- Putem pleca acum? - Nu.
Am o presimțire despre aprozarul de pe strada 12.
Hei.
Ce? Nu te bosumfla.
Unde e ajutorul meu?
Să scăpăm de asta. E comoara ta.
Uite ce păr frumos.
Asta e, Nadia.
Ziua în care devenim libere.
Promit
Îți promit
RUSSIAN DOLL
M-am sinucis.
Pare imposibil când mă gândesc,
dar în adâncul meu, știu că am făcut-o.
E clar. Sunt mort.
Alan, sunt încă aici.
Și nu suntem morți.
Oricum...
Eu am început toate astea.
Ai zis că prima moarte era necunoscuta,
și acum știm.
M-am sinucis.
E din vina mea.
Alan.
Prima ta moarte nu explică cum sau de ce suntem conectați.
Din fericire...
m-am prins.
Ultima oară, m-am întors la aprozar și mi-am amintit ceva.
Ne-am cunoscut în prima seară.
Te-am văzut la aprozar cu Ferran.
Nu-mi amintesc.
Sigur că nu. Erai distrus,
dar te-am văzut. Voiam să te ajut,
dar am decid să fac mișto de tipii ăia de pe Wall Street.
Dacă n-o făceam...
nu te-aș fi lăsat să te sinucizi.
Dacă nu mă îmbătam, n-aș fi permis să fii lovită.
Acolo au luat-o lucrurile razna.
Repetăm ziua fiindcă nu ne-am ajutat.
Așa cred.
Știam că suntem pedepsiți.
Ușor, dle Rogers.
Nu e bine sau rău. E doar o greșeală.
Ca atunci când un program nu merge.
Cauza este o greșeală în cod.
Dacă morțile sunt programul defect,
atunci acel moment e greșeala ce trebuie rezolvată.
Dacă trebuia să ne ajutăm și n-am făcut-o...
nu e o problemă morală?
Ce au în comun timpul și moralitatea?
Relativitatea.
Sunt relative experienței tale.
Vreau un ajutor vizual.
Universul are trei dimensiuni spațiale,
deci e greu să ne imaginăm a patra dimensiune.
Dar calculatoarele o fac tot timpul.
Din fericire, eu pot gândi ca un calculator.
Ce-i asta?
O portocală stricată
într-o lume bidimensională, e un cerc.
Într-o lume tridimensională, e o sferă.
Într-o lume cvadridimensională...
E tot stricată.
Timpul e relativ experienței tale.
Trăim timpul diferit în aceste cercuri.
Dar asta ne spună că undeva,
timpul, cel linear, e așa cum îl înțelegem noi.
Prima noastră interacțiune în aprozar...
Încă există.
Să ne întoarcem la aprozar.
La acel moment.
Să rescriem prima interacțiune.
Așa cum repari o greșeală în cod.
Atunci să facem un test.
E un termen pe care oamenii îl știu...
Rulăm un program mic și vedem dacă greșeala e declanșată.
Cum vom ști dacă e declanșată?
Murim.
Atunci... ne întoarcem la aprozar...
și încercăm iar.
Ești deșteaptă.
Mersi că ai observat, în sfârșit.
Bine. E aproape 11.
La ce oră ne-am cunoscut?
Ruth a venit la petrecere la 11.
Atunci am plecat. Am ajuns la aprozar la 11:30.
Recreăm experiența?
Cu Mike, Ferran? Să mă îmbăt?
Pare o idee proastă. Trebuie să iau tortul.
Ce? Ce e?
Vezi asta?
Ce?
Am un atac de cord.
Dacă murim, ne vedem la aprozar.
Du-te direct la...
Să mă ridic, să plec
Să ajung acasă până dimineață
Dacă întârzii? Am o zi mare
Să ajung acasă până răsare soarele
Sus și la drum, e o zi mare Scuze, nu stau...
Sărbătorito.
Unde e lumea?
E abia nouă.
Nimeni nu vine la timp.
Tu știi asta prea bine.
Te distrezi?
Oamenii dispar acum.
Nu știam că și oamenii. Futu-i.
Vino cu mine. Unde e Lizzie?
Ce tot spui?
Să mergem.
Mă văd cu cineva la aprozar.
Nu te las aici la mila timpului.
- Nu plec. Aici locuiesc. - Ce e?
- Ajută-mă. - Ești bine?
- Plecați? - Nu pleacă nimeni?
Vă iubesc. Nu pot fi motivul pentru care nu existați.
Nu mi-aș ierta-o.
- Vin. - Nu, mersi.
Bine, dar ne întoarcem imediat.
O luăm pe scara de incendiu.
- Am așa ceva? - Grozav.
Bine, hai.
Venim.
- Lizzy. - Ce e?
Trebuie să-mi schimb anunțul de pe Airbnb dacă asta e...
- Aplicația... - Mie îmi plac.
Crește valoarea... Cu cât?
Poți avea prea multe irigații de colon, să știi.
Vi se pare ciudat?
De parcă n-ați fost afară demult? De foarte mult timp?
- Frig. - Nu, am plecat imediat ce am ajuns.
- Trebuia să-mi iau altă geacă. - Unde mergem?
Niciodată nu știu ce geacă să iau. E o problemă.
Nads?
Ce e? Ce s-a întâmplat?
De mama naibii?
Ce e? Ce s-a întâmplat?
- Astm? Tu ai astm? - Maxine, sună la 911.
Să mă ridic, să plec
Dacă întârzii? Am întâlnire
Să ajung acasă până răsare soarele
Sus și la drum, e o zi mare Scuze, nu pot sta
Trebuie să fug, fug, da
Să ajung acasă, ridic telefonul
Să anunț oamenii...
Sărbătorito.
Maxine, haide. Hai.
Lizzy?
- Să mergem. - Ce? Unde?
- La aprozar. - Nu-mi trebuie nimic.
Ne trebuie provizii. Apocalipsa! Scara de incendiu!
- Ce se întâmplă? - Ce?
Am o scară de incendiu?
Realizez că trebuie să fac mai mult sport.
Cred că aș fi tare într-o apocalipsă.
Da, prima alegere.
Sunt lucruri cu care aș putea construi.
E lemn. E metal de topit.
Îmi place cuvântul ăsta.
Crezi că au salvie sau santal la aprozar?
Nads, ești bine?
Da, e liber. Hai, să mergem.
Nu e loc.
E loc.
De ce spui asta? N-ai încercat.
Am portbagaj, nu?
Vezi portbagajul?
Soția ta vrea o haină?
Le duc la Goodwill.
Nu mai stau o iarnă în orașul ăsta.
Ești bine?
De ce vorbești cu copilul meu?
Pune pepenii în portbagaj.
Adu-i pe restul.
Mulțumesc.
Ce naiba e cu oamenii?
Nu i-am făcut nimic. Nu știu de ce a țipat la mine.
Nu știu, mamă. A greșit. Tu ai dreptate.
Mulțumesc, Nadia.
Nu-i lăsa să ne despartă, da?
- Niciodată? - Niciodată.
Spune-i șefului lui ce-a făcut.
Poftim?
Spune-i șefului lui ce mi-a făcut.
Asta e părerea mea.
E aiurea, dar am cumpărat puiul e aici.
- Da. - Ce se întâmplă?
Bună, Lizzy, Maxine.
- Bună. - Salut.
- Cine e? - Nu știu.
Am avut un atac de cord.
Apoi n-am mai respirat. Cred că astm.
- Tu? - Și eu.
Ceva intern, insuficiență hepatică sau...
E 9:30. Avem două ore.
De ce le-ai adus?
Oamenii de la petrecere dispar.
Mă tem să le las.
De-aia nu e Ferran aici.
Dacă oamenii dispar, ce înseamnă?
Nu mai există?
Crezi că Bea a dispărut?
Nu știu.
Tu ești cea cu creierul cvadridimensional.
De unde o știi pe Nadia? Ce se întâmplă?
E un fel de vânătoare de comori?
- Aș vrea eu. - Tu ai aranjat-o?
Nu.
- Cine ești? - Prietenul Nadiei.
Ceva e în neregulă.
Nadia.
Îți curge sânge.
Ești bine?
Văd lucruri.
Să mergem la spital?
Nadia, murim iar.
Doamne.
Lizzy, sună la 911.
Nu putem continua.
Ne vedem la mine data viitoare, Nadia.
Trebuie să...
Trebuie să mănânci.
Trebuie să mănânci cândva.
Vrei cu pui sau cremă de ciuperci?
Nu trăiești cu pepene, dragă.
Nu prea cred, Ruth.
Dacă spui cumva că ești grasă...
Tăieței cu pui.
Exersezi la pian?
Să ajung acasă până dimineață
Dacă întârzii? Am o zi mare
Să ajung acasă până răsare soarele
Sus și la drum, am o zi mare
Scuze, nu stau Trebuie să fug, fug, da
Să ajung acasă, să ridic telefonul
Să anunț oamenii Că întârzii
Era o vreme...
Max?
Sărbătorito.
Nu e nimeni, nu e nicio petrecere.
Eu sunt petrecerea.
Suntem într-un apartament gol...
cu nimic în el.
Să facem una din băile alea pentru privări senzoriale.
Ar fi o chestie bună de ziua ta.
Trebuie să îndrept lucrurile.
Vino cu mine.
Dacă întârzii? Am o zi mare
Să ajung acasă până răsare soarele
Nu pot.
Nu pot rămâne Trebuie să fug, fug, da
Să ajung acasă, să ridic telefonul
Să anunț oamenii Că întârzii
Mă văd pe mine, Alan.
Cum adică?
Nu știu cum...
sau de ce...
dar eu din trecut...
fetița care eram...
la propriu...
tot apare.
E aici acum?
Nu.
Dar când o văd, murim.
Cred că este...
pierdută.
Blocată undeva între trecut și prezent.
Acea fetiță trăiește...
Într-un timp în care mama nu era...
bine.
Am făcut ceva de neiertat atunci.
Atunci, să îndreptăm lucrurile. Poate ăsta e răspunsul.
Nu știu cum să fac asta fiindcă mama e moartă.
Eu știu.
Știu.
Ce? Unde te duci?
Nu poți pleca.
Ce e cu casca?
Nu pot s-o las pe Beatrice să dispară fără să îndrept lucrurile.
Ar trebui să faci la fel. Orice înseamnă pentru tine.
Nu.
Rămâi cu mine.
Du-te dracu'.
Poate fi ultimul lucru pe care mi-l spui. Serios.
Poate nu ne întoarcem de data asta.
Poate mă sinucid ca să ți-o trag.
Asta am făcut și uite unde suntem.
Ești cel mai egoist om pe care îl cunosc.
Mersi că mi-ai schimbat viața.
Viețile sunt greu de schimbat.
Trăiești. Te-am sunat de 50 de ori aseară.
Intră.
Ești bine?
Da, în circumstanțele astea.
De ce porți cască?
Bea, hai să vorbim.
Bine.
Nadia.
Am făcut ceva teribil.
N-ai returnat haina.
Nu, am abandonat-o pe mama.
Încuie ușa. E cineva în cartier.
Am încuiat-o.
Ce se întâmplă?
Te iubesc.
Sunt foarte sincer.
Și știu de Mike.
Știu cum a început și de ce. Vreau să fii...
Să fii cine ești.
N-am știu cum să-ți spun.
Mi-ai spus.
Mi-ai spus. Eu n-am ascultat.
Mi-ai zis când te întrebam ce este și tu ziceai: „Nimic.”
Când te atingeam, te retrăgeai.
Indiferent cât credem că prostim oamenii, corpul...
nu poate minți cum minte creierul.
Da.
Al meu nu mai minte demult.
Ani întregi, am fost gol pe dinăuntru.
Credeam că...
dacă muncesc destul, dacă...
dacă mă dedic,
dacă nu agit totul, dacă fac totul corect, eu...
acest sentiment dureros că sunt un ratat absolut
va dispărea.
Știu.
Acum sunt blocat într-un corp defect
și într-o lume care...
se destramă, la propriu...
și o minte care...
care vrea să mă omoare.
Ai cerut ajutor, nu?
Da.
- Am lăsat pe cineva să mă ajute. - Pe cine?
Vreau să-ți spun...
înainte să se termine...
eu am ucis-o.
Am ales calea ușoară.
Care cale ușoară?
I-am spus asistentului social că vreau să stau cu tine, nu cu ea,
și a murit în maxim un an.
Ai înțeles greșit.
Ai zis că vrei să stai cu mama ta,
așa cum ți-a spus să zici, dar asta nu se putea.
Nimeni n-ar fi permis să continue.
Nu cred că contează.
Ce vrei să spui?
Orice am spus, voiam să stau cu tine.
Ascultă-mă.
Erai o...
sămânță mică îngropată în întuneric, luptând să iasă la lumină.
Voiai să trăiești.
E cel mai frumos lucru din lume.
Mai ai asta în tine?
Nadia...
Te privesc acum...
cauți moartea după fiecare colț și...
scumpo...
unde e acea parte superbă din tine care vrea să facă parte din lume?
O să-ți fac un ceai.
Lenora.
Termină. Te aude.
Aude totul.
Bun, să audă și asta.
E un copil acolo!
Nu ești mama ei!
Mama ei o tot dă în bară!
Lenora.
EMILY OF NEW MOON
Lenora, hai.
Nu știu de ce trăiesc.
Ascultă. Dorința ta de a trăi e puternică.
Nu știu cum ai supraviețuit atâția ani, dar ai făcut-o.
Emily.
- Cine e Emily? - Cartea.
Dorință de a trăi!
EMILY OF NEW MOON
Știi, ea a scris Anne de la Green Gables.
Știi ce am auzit?
A murit de supradoză. Da.
Voiam să spun că bântui o casă de pe insula Prince Edward.
Te iubesc, Ruthie.
Te iubesc...
și ne vedem în următoarea, Ruthie.
Rahat.
Am uitat că vine.
E-n regulă, Bea.
Nu vreau să-l cunoști.
L-am văzut de multe ori.
E în regulă.
Uite-o.
- M-am grăbit. - Bună.
- Ești bine? - Da.
A trebuit să-l aduc. Sper că e-n regulă.
Sigur că da.
Bună, Edson.
- Ce face piticul? - Poftim.
Ce drăguț e.
El e Alan.
E-n regulă.
- Bună. - Bună.
Își făcea griji pentru tine. M-a sunat des.
Nu trebuie să-și mai facă griji.
Doamne, Alan, îți curge sânge din nas.
Poftim?
Îți aduc ceva.
Nu, mă descurc.
- Nu te prosti. - E bine.
Așteaptă. Îți aduc ceva.
Pleci?
- Unde e tatăl tău? - Întârzie.
Sau poate a dispărut.
- O cunoști? - Nu mă cunoaște.
A fost prietena tatălui meu.
Da.
Bine...
Vreau să-ți dau ceva. Nu e un cadou.
E ceva ce vreau să împărtășesc.
Bine.
Emily e eroina.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Ești bolnavă?
E încă în tine.
Mami.
Ești gata s-o lași să moară?
Asta e ziua în care devenim libere.
Doamne.
Sunați la 911. Moare!
Subtitrare: Roxana Chiper