Du er tidligt oppe.
Ja. Lottie havde kuller, så vi red en tur.
Havde Lottie?
-Jeg har lavet mad. -Det ved jeg godt.
-Hej. Jeg ville lige spørge… -Du skal banke på.
Undskyld. Jeg glemmer det hele tiden.
Jeg har brug for privatliv. Alle vader bare ind.
Der er kun os to.
Jeg har forhænget af en grund. Jeg har mit eget liv.
Jeg vil ikke have dig rendende hele tiden.
Du virker vred på mig for tiden, mit barn.
Nej, og jeg er ikke et barn.
Hvis din mor var her, ville hun kunne tale med dig om…
-De forandringer, du gennemgår. -Du godeste.
Ikke… Jo, også dem. Men jeg mener alle de her følelser.
Da jeg var på din alder, var jeg sulten eller mæt.
Godt, men mor døde for cirka 100 år siden, så måske bør du komme videre.
Du har ret.
Jeg har nogle forretninger i byen. Vil du med? Ligesom i gamle dage.
-Nej, jeg vil hellere blive her. -Alene?
Jeg er ikke alene. Jeg har Lottie.
Men hvad med hende pigen længere henne ad vejen?
-Præstens datter? -Er hun ikke din veninde?
Vi løb rundt på marken som små, men derfor er vi ikke veninder.
Måske kan hun også lide heste. I kan ride en tur sammen.
Jeg vil vædde med, at Millie ikke ved, hvad en damesaddel er.
Jeg synes godt om hende.
Hun har altid gået sine egne veje. Det kan man ikke sige om mange piger her.
-Vi ses i aften. Jeg elsker dig. -Farvel.
Sådan der. Du er så fin.
Dit tab gør mig ondt, frøken.
Jeg vil ikke belemre dit sarte sind med detaljerne,
men din far skyldte en mr. Silas McCall en masse penge.
Og da mr. McCall ville inddrive pengene, trak din far en pistol.
Så mr. McCall skød ham. I selvforsvar, hvilket er lovligt.
Hvor er hans hest? Han red til byen, ikke sandt?
Heste løber ofte væk, frøken. Jeg skal nok efterlyse den.
Sig til, hvis du skal bruge hjælp til at få liget hjem.
Salige er de, som sørger, thi de skal trøstes.
Jeg har ikke tid, Millie.
-Det gør mig ondt med din far. -Mig med.
Hvis det er nogen trøst, så glæder jeg mig til at blive genforenet med ham i himlen.
Virkelig? Glæder du dig til at være sammen med min far i himlen?
Ja.
-Selv om du aldrig sås med ham på Jorden? -Han var en del ældre.
-Du har hans tøj på. -Jeps.
-Er det en del af sorgprocessen? -Nej, jeg har forretninger i byen.
-Så det er snarere en forklædning? -Noget i den stil.
Når jeg er nedtrykt, muntrer et besøg på Virgils apotek mig altid op igen.
Jeg skal ikke på apoteket.
Jeg skal på saloonen og skyde kujonen Silas McCall.
-Vent… Lige nu? -Jeps.
Er det nu den rigtige Silas? Der er Silas M., Marys far.
-Og så er der Silas F., Pearls far. -Millie, ti stille.
Kom, Lottie, af sted. Kom så.
-Dygtig. -Jane. Vent, Jane.
Vent lidt, Jane!
-Smed du en bolle efter mig? -Jeg tager med.
-Hvorfor dog det? -Du har vist brug for en ven.
-Vi er ikke venner. -Det var vi engang.
Og du virker frygtelig forvirret med håret og vesten.
Vil man hævne sig som en mand, må man klæde sig som en.
Man kunne også lade være med at hævne sig.
Millie, jeg har ikke brug for, at du prøver at forhindre det
og udgyder bibelvers hele vejen.
Bibelen. Hvad er det? En bog?
Hvordan har du lært at ride sådan?
-Vi må hellere informere sheriffen. -Han ved det og er ligeglad.
Nogen må bare forklare ham hele historien.
At Marys far gik amok og skal smides i fængsel, så han kan angre sine synder.
Og så kan vi gå i kirke og bede om tilgivelse
for at overveje det, du overvejer. Hvis du stadig overvejer det.
Har du altid talt så meget?
Ja. Du har altid været den stærke, tavse type.
Børnene i skolen troede, du var stum. Kan du huske det?
-Sig hej. -Okay.
-Godmorgen, Millie. -Flotte briller.
-Tak, Eleanor. Det er seneste teknologi… -De gør nar ad dig.
Vent lidt, Jane. Du må ikke gøre det. Du vil fortryde det resten af livet.
Det vil tilsværte din sjæl.
Det er dumt og ondt, og du vil aldrig komme i himlen med mig og dem, vi kender.
Og du bliver nok hængt.
Bliv her. Hold øje med min hest.
Jeg søger Silas McCall. Han ejer beværtningen, ikke?
-Jo, men han er her ikke. -Hvor helvede er han?
Jeg har ikke hans kalender på mig.
Tilgiv ham, Herre! Tilgiv os alle!
-Hvad skete der? -Du skulle blive udenfor.
-Er du ikke præstens datter? -Jo.
Sig til din far, at jeg er ked af, jeg aldrig kommer i kirke.
Jeg har haft travlt på det seneste, og…
Jeg giver beskeden videre, når vi går, hvilket vi gør nu.
-Men først, hvor er Silas? -Du behøver ikke oplyse det.
Sig det.
Han er på jagt omkring 30 kilometer mod nord. Langs Den oprørte flod.
Jeg ville ikke jagte ham alene.
Han er hurtig på aftrækkeren og farer hurtigere i flint.
-Han kan ramme en flue 80 meter væk. -Hvorfor?
-Hvorfor hvad? -Hvorfor skyder han fluer?
-Vi tager de her. -Som bod for oplysningerne.
Hvad skal vi gøre? Vi kan ikke tage hjem. Vi er lovløse nu.
Du kan godt tage hjem. Dine forældre skal nok forstå.
Spøger du? Ved du, hvad de ville gøre, hvis de fandt ud af, jeg røvede en saloon?
Jeg røvede en saloon. Du var min intetanende medskyldige.
Men hvis jeg tager hjem, skal jeg passe mine syv søskende.
Jeg skal hjælpe med madlavningen, rengøringen og kirkeforberedelserne.
-Jeg skal finde en ægtemand. -Jeg troede, du var gift med Jesus.
Godt. Fint nok.
Vi slår lejr for natten her og samler tankerne.
Og i morgen tidlig siger vi, at vi blev bortført og/eller midlertidigt besat.
Sig, hvad du vil. Jeg rider til Den oprørte flod og dræber det svin.
-Hørte du ikke det om at skyde fluer? -Godt, jeg ikke er en flue så.
Jane. Det er spiritus.
Pokkers. Er det? Jeg troede, det var punch.
Har du smagt det før?
-Nej. Har du? -Selvfølgelig ikke.
Spiritus gør en til en tøjte eller heks. Sommetider begge dele.
-Er du ikke nysgerrig? -Nej.
Er det ikke sært, at når piger er små,
så er de alle sammen besatte af heste?
Og så bliver de voksne og skal bare stå i køkkenet med børnene.
Jo, det er sært.
-Men ikke dig. Du kan stadig lide heste. -Det kan jeg.
Jeg synes, de er rædselsvækkende.
Man skal bare lære at forstå dem.
-Vil du danse? -Nej, ellers tak.
Nå ja, du sørger stadig. Er du for ked af det til at danse?
Jeg kan ikke lide at danse. Jeg kan lide at ride. Det er derfor.
Jeg må ikke danse. Fordi…
Noget med djævlen. Jeg kan ikke huske det.
Men nogle gange tager jeg min mors krinolineskørt på.
Og så laver jeg høje benspjæt og lader, som om jeg er cancanpige.
Men en ordentlig en, som ikke gør noget af det slemme.
Kom. Du skulle tage at prøve. Kom nu.
Høje benspjæt.
Eller… Der er også en slags hoppende dans. Den tror jeg, du vil kunne lide.
Den stride killing.
Kom, Lottie.
Jeg ved, du er der, McCall!
-Jeg har et gevær. -Skyd ikke. Vi gør ikke noget.
Det er hende.
Millie? Hvad pokker laver du her?
Hvad jeg laver her? Det var dig, der efterlod mig i ødemarken.
Gudskelov mødte jeg gamle dr. Henry her.
Jeg praktiserer i stammeområdet på den anden side af floden.
Min far og jeg rejser sommetider med ham rundt.
-For at sprede Guds ord. -Jeg troede, hun var en kalkun.
Øjeblik.
-Jeg kunne være død. -Jeg ville komme tilbage.
Som om! Ligesom, da du skred fra mig efter skole for at ryge cigarer med Lyle Thomas.
Det angår ikke dig.
Det er problemet. Jeg sætter livet på spil for dig, men du er for selvoptaget.
-Du valgte at tage med. -Fordi du er skør.
-Jeg er vred. -Og?
Bør alle, der er vrede, bare skyde folk?
-Måske. -Du sagde ikke engang tak.
Du ved kun, hvor McCall er, på grund af mig.
Så det er det, det handler om? Du vil takkes.
-Det ville ikke skade. -Fint. Tak, Millie.
Tak, fordi du er så ensom og træt af dit liv, at du klamrer dig til mit.
-Det var ikke særlig sødt. -Jeg har ikke tid til høflighed.
Min fars hest står lige der. Kan du se? Og den saddel ville han give mig.
Så jeg tager hans hest og saddel tilbage og venter lige her,
til Silas McCall kommer, og så får han en kugle for panden.
Du kan se på… eller du kan vække den gamle og skride.
Vække ham?
Godt, doktor. Hun kommer ikke. Lad os køre.
-Hvad nu? -Det ved jeg ikke.
Han er død. Hvad skal vi gøre?
Ikke noget. Han døde af naturlige årsager.
Han er en god kristen. Han skal begraves ordentligt.
-Vi må flytte ham. -Jeg har ikke tid.
Hjælp, eller jeg skriger.
Kvinden har kuk i kysen.
-Gem dig. -Hvad med liget?
Jeg ville stadig knalde hende.
Hvem der?
Hvad vil I her?
Åh, gudskelov, at I er her. Du godeste. Gud være lovet.
Vi var så bange, indtil I modige, stærke mænd kom.
Kender jeg jer?
Nej. Jeg hedder Sadie. Det er min bror Clayton.
Vi var på vej hjem fra kirke, da vi blev bortført af banditter.
Stemmer det?
Ja.
-Hvem er liget? -En af banditterne.
Han ser gammel ud.
Jeg tror, I skræmte ham. Han faldt død om, da han hørte jer.
Og de andre banditter stak af ind i skoven.
Kom med ind.
Undskyld. Jeg vidste ikke, hvor sulten jeg var.
Hvorfor er han så stille?
Du ved, hvordan drenge er. De holder det hele inde.
Jeg siger altid: "Du må ud med det. Uanset hvad du har på hjerte.
Uanset hvor grimt det er. Ellers eksploderer du."
Nogle mænd bruger stilhed til at fremstå stærke og beslutsomme.
Ikke mig. Jeg er højlydt som et vildsvin.
Er det din hest udenfor? Den brune?
-Ja. Hvorfor? -Den ser gammel ud.
Det er en møghest.
Jeg giver den nok til min pige. Hun elsker heste.
-Mener du Mary? -Flyt dig, Millie.
Kender I hende?
Vi gik i skole sammen. Det er derfor, vi er her.
-Har hun sendt jer? -Ja. Vi skulle give dig en besked.
Vi har ikke talt sammen længe.
Det ved vi. Det smerter hende.
-Bebrejder hun mig for det? -Ja.
Hun kan tilgive dig for at være et udskud, men ikke for at være en dårlig far.
Er det mon derfor, hun stadig arbejder hos Dragende Dora?
Sandsynligvis. Hun sagde også…
…at hun er skuffet over dig.
Fordi du render rundt og myrder folk
og går mere op i, at folk frygter dig, end at være en god far.
Sådan er det bare… at være en mand.
Sådan gør mænd.
Ligger alle mænd med deres brødres koner?
Hvordan ved du det?
Bebrejd ikke budbringeren.
Mary… Hende husker jeg.
-Knaldede hun ikke dommers søn bag skolen? -Jo, det mener jeg.
Hun fik så højlydte orgasmer, at hele klassen kunne høre hende.
Hun var så dygtig til matematik, at hun kunne have drevet egen virksomhed.
-Det gør hun på sin vis også. -Hold op!
Er I søde at… Hold op.
Sig til Mary, jeg er ked af det. Jeg ved godt, jeg er uduelig.
Bare bed hende komme hjem.
Jeg beder jer.
Denne smerte…
Kors. Gid nogen gav mig en kugle for panden.
Beklager. Det kan vi ikke.
Vær nu sød. Det skal I.
Mary gider ikke undskyldninger. De er meningsløse.
Din endeløse lidelse er undskyldning nok.
Men vi kan give hende din hest derude. Den brune.
Jeg ved ikke, om hun vil tage imod den, men vi kan prøve.
Hvordan vidste du, han gik i seng med brorens kone?
Min far er præst. Folk fortæller ham alt muligt.
Tak for hjælpen, Millie.
Du ville ydmyge ham. Han havde sikkert dræbt dig.
Og du er min bedste veninde.
Jeg rider på Lottie. Du kan ride på min fars hest.
Det kan jeg ikke, Jane. Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Det er nemt. Jeg viser dig det.
Er du klar?
-Det er meget nemmere med saddel. -Du snakker.
Jeg kan snakke og ride samtidig.
Sagde pigen, der var skrækslagen for heste.
-Kom nu. -Jeg er stadig skrækslagen.
-Vi bør finde flere mænd, vi kan plage. -Kom nu, Millie. Følg med.
Jeg prøver. Hvad, hvis jeg falder af? Kan man falde af en hest?
BASERET PÅ BOGEN AF CECELIA AHERN
Tekster af: Cecilie Hassenkam