Řev
O dívce, která milovala koně
Jsi vzhůru brzy.
Jo. Lottie neměla stání, tak jsem ji vzala na projížďku.
Tak Lottie?
Uvařil jsem.
Jo, já vím.
- Poslyš, chci se zeptat… - Máš zaklepat.
Promiň. Zapomínám.
Potřebuju vlastní prostor. Všichni si sem jen tak chodí.
Jsme tu jen my dva.
Ten závěs má svůj důvod. Mám vlastní život.
Nechci tě v tom svým prostoru pořád.
Nějak se na mě zlobíš, dítě.
Nezlobím. A nejsem dítě.
Kdyby tu máma byla, věděla by, jak s tebou mluvit o těch, no,
- o těch změnách, co zažíváš. - Panebože.
Ne… Tedy, ano, tamto taky.
Ale mám na mysli tvoje pocity.
Já v tvém věku buď měl hlad, nebo neměl.
Dobře, ale máma umřela už tak před sto lety,
tak už bys to asi měl překonat.
Máš pravdu.
Mám něco ve městě. Nepřidáš se? Jako za starých časů.
- Ne, radši zůstanu tady. - Sama?
Nejsem sama. Mám tu Lottie.
Ale co to děvče? Jak bydlí u cesty.
Dcera toho kazatele?
Nejste kamarádky?
Jako děti jsme spolu běhávaly po poli. To z nás kamarádky nedělá.
Možná má taky ráda koně. Můžete jezdit spolu.
Millie určitě ani neví, co je to dámské sedlo.
Mně přijde milá.
Vždycky byla dost svá,
což se o většině místních holek říct nedá.
Uvidíme se večer. Mám tě rád.
Zatím.
Tak.
Jsi nádherná.
Upřímnou soustrast, slečno.
Nebudu takovou křehkou dívku mučit detaily,
ale váš otec dlužil panu Silasi McCallovi hromadu peněz.
A když je pan McCall po něm chtěl,
váš otec vytasil zbraň.
Tak ho pan McCall zastřelil. V sebeobraně, což se smí.
Kde má koně?
Do města přijel, ne?
Koně utíkají každou chvíli. Ale vyvěsím oznámení, že se ztratil.
Jestli chcete pomoct odnést tělo, řekněte.
Blahoslavení truchlící, neboť budou potěšeni.
Nemám čas, Millie.
To s tvým tátou mě mrzí.
Mě taky.
Jestli ti to pomůže, já se těším, až ho v nebi zase uvidím.
Vážně?
Těšíš se, až s mým tátou v nebi zapaříte?
- Ano. - I když tady na zemi ses s ním nebavila?
No, byl o dost starší.
- Vidím, že máš jeho šaty. - Jo.
To je součást truchlení?
Ne. Jedu do města něco vyřídit.
Takže je to spíš převlek?
Něco takovýho.
Když já nemám den, zajdu do Virgilovy apatyky.
To mě vždycky vzpruží.
Já nejedu do apatyky.
Jedu do saloonu sejmout toho zbabělce Silase.
- Počkat, co… Jako hned teď? - Jo.
Víš jistě, který Silas to je? Protože Silas M. je Maryin táta.
- A pak je tu Silas F., táta Pearl a… - Millie, sklapni.
Tak jo, Lottie, jedeme. Běž.
- Hodná. - Jane.
Jane, počkej.
Počkej, Jane!
- Fakt jsi na mě hodila sušenku? - Jedu s tebou.
A proč, prosím tě?
Protože teď vážně potřebuješ přátele.
Nejsme přítelkyně.
Byly jsme.
A s tím účesem a vestou vypadáš pěkně pomateně.
Kdo se chce mstít jako chlap, musí se tak obléct.
Nebo se nemsti, to je taky možnost.
Millie, nepotřebuju, abys mi to celou cestu rozmlouvala citáty z Bible.
Bible. Co to je? Nějaká kniha?
Kde ses naučila takhle jezdit?
Měly bychom o tom říct šerifovi.
Už o tom ví a je mu to fuk.
Ale někdo mu to musí říct celé.
Že se Maryin táta zbláznil a musí jít za mříže pykat za svoje hříchy.
A my dvě pak můžeme jít do kostela prosit za odpuštění
za to, že vůbec zvažuješ, co zvažuješ.
Pořád to zvažuješ?
Vždycky jsi tolik mluvila?
Jo. Ty jsi vždycky byla ta silná a tichá.
Všichni ve škole tě měli za němou, vzpomínáš?
- Pozdrav. - Dobře.
Dobré ráno, Millie.
Máš krásné brýle.
Díky, Eleanor.
- Nová technologie pro… - Utahujou si z tebe.
Počkej, Jane, nedělej to. Prosím, ne.
Budeš toho litovat až do smrti. Bude to skvrna na tvé duši.
Je to hloupé a zlé. A nedostaneš se do nebe
za mnou a všemi známými.
Navíc tě podle mě pověsí.
Počkej tady. Hlídej mi koně.
Hledám Silase McCalla. Vlastní to tady, ne?
- Jo, ale není tady. - A kde sakra je?
Netuším. Nemám u sebe jeho diář.
Nemyslel to zle, Bože. Odpusť mu! Nám všem!
- Co se stalo? - Řekla jsem, ať počkáš.
Nejsi kazatelova dcera?
Jsem.
Vyřiď tátovi, že se omlouvám za vynechávání mší.
Mám teď hodně práce a…
Vyřídím mu to, až odsud odejdeme.
- Což uděláme teď. - Ale prvně řekni, kde je Silas.
- Nemusíte to prozrazovat. - Řekni mi to.
Je na lovu asi 30 kilometrů severně odsud.
U Nešťastný řeky.
Ale sám bych za ním nejel.
Rychle tasí a ještě rychleji se rozčílí.
- Trefil by mouchu i na 70 metrů. - Proč?
Proč co?
Proč by to dělal? Střílet po mouchách.
Tohle si vezmeme.
Jako trest za vyzrazení informací.
Co budeme dělat?
Domů se vrátit nemůžeme. Teď jsme psanci.
Ty se vrátit můžeš. Tví rodiče to určitě pochopí.
To myslíš vážně?
Víš, co by udělali, zjistit, že jsem spáchala ozbrojenou loupež?
Já spáchala ozbrojenou loupež. Ty jsi jen nevědomky pomohla.
No, když se vrátím,
budu muset hlídat svých sedm sourozenců.
Pomáhat s vařením a uklízením.
A pomáhat v kostele.
- Musím si najít manžela. - Já myslela, že už máš Ježíše.
Tak jo. Dobře, tak fajn.
Dneska se tu utáboříme a promyslíme to.
A ráno řekneme, že jsme byly oběťmi únosu anebo dočasného posednutí.
Můžeš tvrdit, co chceš.
Já jedu k Nešťastné řece zabít toho hajzla.
Neslyšelas tu historku o mouchách?
Naštěstí nejsem moucha.
Jane, to je alkohol.
A sakra. Fakt?
Já myslela, že punč.
Už jsi to někdy pila?
Ne.
- Ty? - Jistěže ne.
Alkohol z tebe udělá děvku nebo čarodějnici. Někdy oboje.
- Nejsi zvědavá? - Ne.
Není to divný, že v dětství
jsou všechny holky posedlý koňma?
Pak vyrostou a mají být jenom v kuchyni s dětma.
Jo, je to divný.
Ale ty ne. Ty máš koně ráda pořád.
To mám.
Podle mě jsou děsivý.
Jen se s nima musíš naučit dorozumět.
Zatancujeme si?
Ne, díky.
Jasně, ještě truchlíš.
Jsi na tanec moc smutná?
Nemám tanec ráda. Mám ráda jízdu na koni.
To je celý.
Já mám tanec zakázanej.
Protože…
Bylo to cosi o ďáblovi.
Nevzpomínám si.
Ale… občas si oblíknu máminu krinolínu
a vykopávám nohama a dělám, že jsem tanečnice v saloonu.
Jakože normální tanečnice, co nedělá nic nemístnýho.
No tak. Pojď, zkus si to.
Pojď, dělej.
Výkop.
Nebo třeba hopsavej tanec.
To by se ti mohlo líbit.
Ta potvora.
Běž, Lottie.
Vím, že tu jsi, McCalle!
- Mám zbraň! - Nestřílej. Jsme neškodní.
To je ona.
Millie? Co tu sakra děláš?
Co já tu dělám?
To ty jsi mě nechala supům. Díkybohu tady za doktora Henryho.
Léčím na indiánském území za řekou.
S tátou občas jedeme s ním
- a šíříme slovo Boží. - Měl jsem ji za krocana.
Vteřinu.
- Nechalas mě tam. - Vrátila bych se.
Jo, to určitě.
Vykašlala ses na mě jako po škole, když jsi šla s Lylem na doutník.
Tady nejde o tebe.
No právě. Riskuju tady život, ale ty jsi tak zahleděná do sebe, že je ti to fuk.
- Chtělas jet. - Protože ti hráblo.
- Zlobím se. - No a?
To mají všichni naštvaní střílet do lidí?
- Možná. - Ani jednou jsi nepoděkovala.
Nebýt mě, tak ani nevíš, kde McCalla hledat.
Tak o to tu jde? Potřebuješ slyšet díky?
- Neuškodilo by. - Fajn.
Díky, Millie.
Díky, že jsi tak osamělá a znuděná svým životem,
že se cpeš do mýho.
- To nebylo hezký. - Na ohleduplnost nemám čas.
Tátův kůň stojí přímo tamhle. Vidíš?
A má na sobě sedlo, který mi chtěl dát.
Teď si vezmu zpátky toho koně i to sedlo a počkám si tady na Silase.
A pak mu hlavou proženu kulku.
Buď můžeš přihlížet…
…nebo vzbudit toho dědka a zmizet.
Vzbudit?
No nic, pane doktore. Nejede s námi. Jeďme pryč.
- Co je? - Netuším.
Je po něm.
Co budeme dělat?
Nic. Umřel přirozenou smrtí.
Je dobrý křesťan. Musíme ho řádně pohřbít.
- Pomoz mi. - Nemám čas.
Tak budu křičet!
Je bláznivá jak kukuřice na plotně.
- Schovej se. - A on?
I tak bych ji ohnul.
Kdo jste?
Co tu chcete?
Díkybohu, že tu jste. Nebesa! Chvála Bohu!
Tolik jsme se báli, než jste vy, udatní muži, dorazili.
Známe se?
Ne. Jmenuji se Sadie. To je můj bratr Clayton.
Šli jsme domů z kostela, když tu nás zajali banditi.
Vážně?
Jo.
A ten mrtvej?
Jeden z banditů.
Nějak starej.
Váš příchod ho asi vyděsil. Padl k zemi, jakmile vás uslyšel.
Ostatní pak utekli tam do lesa.
Radši pojďte dovnitř.
Promiňte. Neuvědomila jsem si, jak velký mám hlad.
Proč je tak potichu?
Znáte chlapce. Všechno dusí uvnitř.
Pořád mu říkám: „Musíš to dostat ven. Ať už v srdci skrýváš cokoli.
Jakkoli odporné to je. Jinak vybouchneš.“
Někteří muži chtějí tichem vyjádřit moc a odhodlání.
Já ne. Jsem hlučnej jak svině.
Ten kůň venku je váš? Ten hnědák?
Jo. Proč?
Nějak starej.
Je to herka.
Asi ho dám dceři. Miluje koně.
- Myslíte Mary? - Zatraceně, pusť.
Znáš ji?
Chodili jsme spolu do školy. Proto jsme tady.
Poslala vás sem?
Ano. Máme vám vyřídit vzkaz.
Už dlouho jsme spolu nemluvili.
My víme. Trápí ji to.
Viní mě z našeho odcizení?
Ano.
Vaši zvrhlost vám prý odpustit dokáže, ale to, že jí nejste otcem, už ne.
Myslíte, že proto dělá u Přítulný Dory?
Nejspíš ano. Taky řekla…
…že jste ji zklamal.
Tím svým vražděním.
Tím, že se víc snažíte nahánět strach než být dobrý otec.
No, to je… To je tím, že jsem chlap.
Takový už chlapi jsou.
Všichni chlapi spí svým bratrům se ženou?
Jak o tom víš?
Na mě se nezlobte. Já jsem jenom posel.
Mary. Na tu si vzpomínám.
Nešukala každej pátek za školou
- se soudcovým synem? - Jo. Myslím, že jo.
Vzdychala při orgasmu tak hlasitě, že ji slyšela celá třída.
Přitom jí šla matika tak dobře, že mohla rovnou podnikat.
- No, to vlastně dělá. - Dost!
Prosím vás, už… Už mlčte.
Vyřiďte jí mou omluvu.
Vím, jsem nanicovatý hovado.
Ale prosím, řekněte jí, ať se vrátí domů.
Prosím vás.
Tahle bolest…
Bože.
Kéž by mi někdo hlavou prohnal kulku.
Je mi líto.
To nemůžeme.
Prosím tě.
Prosím, udělej to.
Mary omluvy nezajímají. Jsou k ničemu.
Vaše nekonečný utrpení je dostatečná omluva.
Ale můžeme k ní vzít toho koně. Toho hnědáka.
Nevím, jestli ho přijme, ale zkusit to můžeme.
Jak jsi věděla, že spal se švagrovou?
Táta je kazatel.
Lidi mu říkají kdeco.
Díky za pomoc, Millie.
- Chtělas ho zdrtit. - Jo.
A určitě by tě býval zabil.
A jsi má nejlepší kamarádka.
Pojedu na Lottie.
Ty si vezmi tátova.
To nemůžu. Jane, já… Neumím to.
Je to hračka. Naučím tě to.
Můžeme?
- Se sedlem je to snazší. - Zase mluvíš.
Zvládnu oboje naráz.
Jo, říká ta, kterou koně děsili.
- No tak, pojeď. - Pořád mě děsí.
- Pojeďme trápit i další chlapy. - Pojeď, Millie. Dojeď mě.
Snažím se. Co když spadnu? Dá se z koně spadnout?
PODLE KNIHY CECELIE AHERN
Překlad titulků: Růžena Svobodová