Ревіння
Дівчина, яка любила коней
Ти рано прокинулася.
Так. Лотті застоялася, тож довелося виїхати на ній.
Лотті застоялася?
Я приготував сніданок.
Так, я знаю.
-Гей, я хотів спитати... -Треба стукати.
Вибач. Увесь час забуваю.
Мені потрібний власний простір. А всі заходять сюди, коли захочуть.
Нас тут лише двоє.
Завіса тут не просто так. У мене є власне життя.
Я не хочу, щоб ти повсякчас був у моєму просторі.
Ти тепер постійно сердита на мене, мала.
Це не так. І я не мала.
Якби з нами була твоя мама, вона б знала, як говорити з тобою про...
-всі зміни, які з тобою відбуваються. -О боже.
Не... Хоча й про ці теж.
Але я казав про цю бурю почуттів.
У твоєму віці я був голодний або не голодний.
Що ж. Мама померла сто років тому,
тож, може, тобі час рухатися далі.
Твоя правда.
У мене справи в місті. Хочеш поїхати? Як у старі часи.
-Ні, краще тут залишуся. -Сама?
Я не сама. У мене є Лотті.
А ця дівчина, яка живе далі по нашій дорозі?
Дочка проповідника?
Хіба ви не дружите?
Ну, ми гасали по полю, як були малі,
але це не значить, що ми друзі.
Може, вона теж любить коней. Ви могли б кататися разом.
Упевнена, Міллі навіть не знає, що таке дамське сідло.
Мені вона подобалася.
Завжди чинила, як хотіла,
а такого не скажеш про більшість тутешніх дівчат.
До вечора, доню. Люблю тебе.
Бувай.
Отак.
Ти така гарна.
Співчуваю вашій втраті, міс.
Не буду засмучувати вас подробицями,
але ваш батько був винен купу грошей містеру Сайлесу Макколу.
І коли містер Маккол захотів забрати свої гроші,
ваш батько дістав револьвер.
І містер Маккол застрелив його. Виправданий самозахист.
А де його кінь?
Він же на коні приїхав, так?
Коні часто тікають, міс. Але я повішу оголошення.
Кажіть, якщо потрібна поміч з перевезенням тіла додому.
Благословенні засмучені, бо вони будуть утішені.
Зараз невдалий час, Міллі.
Мені прикро через твого тата.
І мені.
Хай там як, та я з радістю чекаю зустрічі з ним на небесах.
Справді?
Ти радієш, що зустрінешся з моїм татом у раю?
Так.
Хоч на землі ніколи з ним не спілкувалася?
Він був набагато старший.
-Бачу, на тобі його одяг. -Ага.
Це прояв жалоби?
Ні. Я їду в місто. Маю там одну справу.
То це, скоріше, маскування?
Щось таке.
Коли мені сумно, я заходжу в «Аптеку Вергілія».
І одразу настрій піднімається.
Я не поїду в аптеку.
Поїду в салун, щоб застрелити того боягуза Сайлеса Маккола.
-Зачекай... Прямо зараз? -Так.
Ти знаєш, який Сайлес тобі потрібний?
Бо є Сайлес М. – тато Мері,
-і ще Сайлес Ф. – тато Перл... -Міллі, замовкни.
Поїхали, Лотті. Пішла.
-Молодець. -Джейн.
Джейн, зачекай.
Зачекай!
-Ти що, кинула в мене бісквітом? -Я поїду з тобою.
Навіщо це тобі?
Бо, схоже, тобі зараз потрібний друг.
Ми з тобою не дружимо.
Дружили.
Схоже, ти дуже заплуталася. Це волосся й жилет...
Хочеш помститися, як чоловік – одягнись, як чоловік.
Або не мстися. Це теж варіант.
Міллі, я не хочу, щоб ти тяглася за мною, намагалася зупинити
й увесь час цитувала Біблію.
Біблію. Це що, така книга?
Де ти навчилася так їздити верхи?
Нам слід повідомити шерифа.
Він уже знає, і йому байдуже.
Але треба, щоб хтось розповів йому все.
Що тато Мері збожеволів, і треба його посадити в тюрму,
щоб він розкаявся в гріхах.
А тоді ми з тобою підемо до церкви вимолювати прощення
за те, що навіть помишляли про те, що ти замислила.
Якщо ти все ще це замишляєш.
Ти завжди була така балакуча?
Так. А ти завжди була сильна й мовчазна.
Діти в школі думали, що ти німа. Пам'ятаєш?
-Привітайся. -Гаразд.
Доброго ранку, Міллі.
Які гарні окуляри.
Дякую, Елеонор.
-Це найновіша технологія... -Вони сміються над тобою.
Зачекай, Джейн. Ні. Не роби цього. Прошу.
Ти все життя шкодуватимеш про це.
Це буде пляма на твоїй душі.
Це дурість і зло. І ти не потрапиш у рай
разом зі мною й тими, кого ми знаємо.
А ще, думаю, тебе повісять.
Будь тут. Постережи кобилу.
Я шукаю Сайлеса Маккола. Цей салун належить йому, так?
-Так. Але його нема. -І де ж його чорти носять?
Не знаю. Я не маю його розкладу.
Він не хотів, Господи! Прости його! Прости нас усіх!
-Що сталося? -Я ж казала: залишайся надворі.
Ти ж дочка проповідника, так?
Так.
Скажи татові, я жалію, що не ходжу до церкви.
У мене повно справ, і я...
Я передам йому, коли ми підемо.
А підемо ми просто зараз.
А поки що – кажіть, де Сайлес.
Ви не зобов'язані казати.
Кажіть.
Він на полюванні. Кілометрів за тридцять на північ звідси.
Біля Клопітної річки.
Але я б не їхав до нього сам.
Він має запальний характер і швидко стріляє.
-Може поцілити в муху з 70 метрів. -Навіщо?
Що «навіщо»?
Навіщо йому таке робити? Стріляти в муху.
Ми візьмемо оце.
Це спокута за розкриту інформацію.
Що будемо робити?
Додому нам не можна. Ми тепер злочинці.
Ти можеш повернутися. Упевнена, твої батьки зрозуміють.
Ти жартуєш?
Знаєш, що буде, якщо їм скажуть, що я пограбувала салун, погрожуючи зброєю?
Це зробила я. А ти – моя мимовільна спільниця.
Якщо я повернуся додому,
мені... доведеться глядіти семеро братів і сестер.
Я мушу допомагати готувати їсти, прибирати
й опоряджати церкву.
Мені треба знайти чоловіка.
Я думала, ти заміжня за Ісусом.
Гаразд.
Сьогодні заночуємо тут. Зберемося з думками.
А вранці
скажемо, що нас викрали або/і ми були одержимі.
Кажи, що хочеш.
А я поїду на Клопітну річку й уб'ю того виродка.
Бармен казав, що Сайлес може поцілити муху.
Добре, що я не муха.
Джейн. Це алкоголь.
О чорт. Невже?
А я думала, це пунш.
Ти раніше його пила?
Ні.
-А ти? -Авжеж ні.
Через спиртні напої стаєш хвойдою чи відьмою. Іноді обома одночасно.
-Хіба тобі не цікаво? -Ні.
Хіба не дивно, що всі маленькі дівчата
страшенно люблять коней?
А як виростають, вважається, що їхнє місце
на кухні з дітьми.
Ага. Це дивно.
Але це не про тебе. Ти все ще любиш коней.
Люблю.
А мене вони жахають.
Просто треба навчитися з ними ладнати.
Хочеш потанцювати?
Ні. Не хочу.
Точно. У тебе ще траур.
Ти занадто сумна, щоб танцювати?
Я не люблю танцювати. Я люблю їздити верхи.
І більше нічого.
А мені не можна танцювати.
Тому що...
Це якось пов'язано з дияволом.
Не пам'ятаю як.
Але іноді
я надіваю мамин кринолін.
І високо задираю ноги, вдаючи, що я танцівниця в салуні.
Справжня танцівниця, яка не промишляє нічим негідним.
Давай, спробуй.
Давай.
Високо задирай ноги.
Або... Ще можна танцювати підстрибом.
Думаю, таке тобі сподобається.
Сайгачий син!
Пішла, Лотті.
Я знаю, ти тут, Макколе!
У мене зброя!
Не стріляй. Ми безпечні.
Це вона.
Міллі? Що ти, в дідька, тут робиш?
Що я тут роблю?
Ти покинула мене вмирати.
Слава Богу, я зустріла Старого Дока Генрі.
Я працюю лікарем у резервації за річкою.
Ми з батьком іноді супроводжуємо його в обходах
-і несемо слово Боже. -Я думав, вона дурнувата.
Хвилинку.
-Ти покинула мене вмирати. -Я б повернулася.
Чорта з два!
Ти так само була покинула мене після школи
і курила з Лайлом Томасом.
Це тебе не стосується.
У тому й проблема. Я тут ризикую життям заради тебе,
а ти така захоплена собою, що тобі начхати.
-Це ти захотіла поїхати. -Бо ти наче скажена.
-Я сердита. -І що?
Хай тепер усі сердиті стріляють у людей?
-Можливо. -Ти так мені й не подякувала.
Без мене ти не знала б, де шукати Маккола.
То он воно що. Тобі потрібне «дякую»?
-Не завадило б. -Чудово.
Дякую, Міллі.
Дякую, що ти така самотня й так нудишся своїм життям,
що вчепилася за моє.
-Це не дуже мило. -У мене нема часу на чемність.
Он кінь мого тата. Бачиш?
А на ньому сідло, яке він збирався подарувати мені.
Тож я заберу його коня,
заберу сідло й дочекаюся повернення
Сайлеса Маккола.
І пущу йому кулю межи очі.
Можеш на це подивитись,
або буди старого й котися звідси.
Будити?
Гаразд, доку, вона не з нами. Їдьмо.
-Що сталося? -Не знаю.
Він умер.
Що нам робити?
Нічого. Старий помер своєю смертю.
Він добрий християнин. Треба його гідно поховати.
-Допоможи. -Не маю на це часу.
Допоможи перетягти, бо закричу!
Ця жінка скажена, як попкорн на гарячій плиті.
-Ховайся. -А як же тіло?
Але я все одно б її трахнув.
Хто ти?
Чого тобі треба?
Дякувати Богу, ви тут! Боже! Слава Господу!
Нам було так страшно, аж тут з'явилися ви – сміливі й сильні.
Я вас знаю?
Ні. Мене звати Сейді. Це мій брат Клейтон.
Ми йшли додому з церкви, раптом – бац! – нас викрали бандити.
Це правда?
Ага.
А чиє це тіло?
Одного з бандитів.
Якийсь він старий.
Ваша поява його налякала.
Він почув ваші голоси і вмер.
А інші бандити втекли отуди в ліс.
Краще зайдіть усередину.
Вибачте. Я не усвідомлювала, яка я голодна.
Чому він весь час мовчить?
Хлопці такі. Усе в собі тримають.
Я завжди кажу: «Треба все виплеснути. Хай там що в тебе на серці.
Хай там яке жахливе. Інакше ти просто вибухнеш».
Деякі чоловіки мовчать, щоб продемонструвати силу й рішучість.
Не я. Я галасливий, як кнур.
Це ваш кінь на дворі? Гнідий?
Так. А що?
Здається, він старий.
Нікудишній кінь.
Мабуть, віддам його дочці. Вона любить коней.
-Ви про Мері? -Чорт, Моллі, посунься.
Ти її знаєш?
Ми вчилися разом. Тому ми й опинилися тут.
Вона вас прислала?
Так. Хотіла, щоб ми вам дещо передали.
Ми з нею давно не спілкувалися.
Ми знаємо. Їй це боляче.
Вона винить мене за те, що я віддалився?
Винить.
Вона може пробачити вам те, що ви дегенерат,
але не те, що ви недбалий батько.
Думаєш, це тому вона все ще працює в «Гулящій Дорі»?
Певно, що так. А ще вона сказала...
що ви її розчарували.
Бо вбиваєте людей направо й наліво.
Вам важливіше вселяти в усіх страх, ніж бути хорошим батьком.
Але це ж... значить бути чоловіком.
Чоловіки так поводяться.
Усі чоловіки сплять з дружинами своїх братів?
Звідки ти це знаєш?
Не виніть мене. Я лише посланниця.
Мері... Я її пам'ятаю.
Це вона трахалася з суддівським синком
-за школою щоп'ятниці? -Так. Здається, вона.
Вона дуже голосно кінчала. Увесь клас це чув
А вона ж так добре знала математику. Могла відкрити свою справу.
-Думаю, вона така. -Годі!
Прошу... Перестаньте.
Скажіть Мері, що мені жаль.
Я знаю, що я нікчемний шмат лайна.
Але, благаю, попросіть, хай вернеться додому.
Благаю вас.
Цей біль...
Господи.
От би хтось просто всадив мені кулю в довбешку.
Мені жаль.
Ми їй цього не передамо.
Прошу вас.
Ви мусите.
Мері не цікавлять вибачення. Вони безглузді.
Ваше безкінечне страждання – ось адекватне вибачення.
Але ми можемо відвести їй вашого коня. Того гнідого.
Не знаю, чи вона його прийме, але ми спробуємо.
Як ти знаєш, що він спить з братовою жінкою?
Мій батько – проповідник.
Що йому тільки не розповідають.
Дякую за допомогу, Міллі.
-Ти хотіла поставити його на коліна. -Так.
Я впевнена, що він би тебе вбив.
А ти моя найкраща подруга.
Я поїду на Лотті.
А ти – на татовому коні.
Я не можу, Джейн. Я не вмію.
Це легко. Я тобі покажу.
Готова?
Із сідлом набагато легше!
Скажи?
Я можу говорити й скакати одночасно.
Каже дівчина, яка дуже боялася коней.
-Помчали. -Мені все ще страшно.
Знайдімо ще мужиків, щоб їх емоційно помучити.
Давай, Міллі. Не відставай.
Я намагаюся. Що як я впаду? З коня можна впасти?
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ СЕСІЛІЇ АХЕРН
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко