- הנערה שאהבה סוסים -
קמת מוקדם.
כן. לוטי התחרפנה מחוסר פעילות, אז הייתי צריכה להוציא אותה לרכיבה.
לוטי התחרפנה?
הכנתי אוכל.
כן, אני יודעת.
היי, התכוונתי לשאול... -אתה חייב לדפוק בדלת.
סליחה. אני תמיד שוכח.
אני צריכה מרחב משלי. כולם נכנסים כל הזמן מתי שמתחשק להם.
רק שנינו כאן.
לא סתם יש לי וילון. יש לי חיים משלי.
אני לא צריכה אותך במרחב שלי כל הזמן.
נראה שאת כועסת עליי בזמן האחרון, ילדה.
אני לא כועסת. ואני לא ילדה.
אם אימא שלך הייתה כאן, היא הייתה יודעת איך לדבר איתך על...
כל השינויים שאת עוברת. -אוי, אלוהים.
לא... כלומר, כן, גם עליהם.
אבל אני מתכוון לכל הרגשות האלה.
כשהייתי בגילך, הייתי רעב או לא רעב.
בסדר. אבל אימא מתה לפני איזה מאה שנה,
אז אולי הגיע הזמן שתתקדם.
את צודקת.
יש לי כמה סידורים בעיר. רוצה לבוא? לזכר הימים ההם.
לא, אני מעדיפה להישאר כאן. -לבד?
אני לא לבד. לוטי איתי.
אבל מה עם הנערה ההיא שגרה לא רחוק?
הבת של הכומר?
היא לא חברה שלך?
התרוצצנו בשדה כשהיינו תינוקות,
אבל זה לא אומר שאנחנו חברות.
אולי גם היא אוהבת סוסים. תוכלו לרכוב ביחד.
אני מוכנה להתערב שמילי אפילו לא יודעת מה זה אוכף צד.
אני תמיד חיבבתי אותה.
היא תמיד עשתה דברים בדרך שלה,
שזה יותר משאפשר לומר על רוב הבנות בסביבה.
נתראה בערב, ילדה. אוהב אותך.
ביי.
הנה.
את כל כך יפה.
- מסבאה -
אני משתתף בצערך, גברתי.
לא אכביד על רגשותייך העדינים בכל הפרטים,
אבל אביך היה חייב סכום גדול של כסף לאדם בשם סיילאס מקול,
וכשמר מקול ניסה לגבות את הכסף,
אביך שלף אקדח.
אז מר מקול ירה בו. כהגנה, וזה מוצדק.
איפה הסוס שלו?
הוא בא לעיר ברכיבה, לא?
סוסים בורחים כל זמן, גברתי. אבל אני אוציא הודעה.
תגידי לי אם תצטרכי עזרה בהעברת הגופה הביתה.
אשרי האבלים... כי הם ינוחמו.
עיתוי לא מוצלח, מילי.
הצטערתי לשמוע על אביך.
גם אני.
אם יש בכך נחמה כלשהי, אשמח לשוב ולהתאחד איתו בגן עדן בבוא היום.
באמת?
את תשמחי להתרועע עם אבא שלי בגן עדן?
כן.
אף שמעולם לא התרועעת איתו בעולם הזה?
הוא היה מבוגר בהרבה.
אני רואה שאת לובשת את הבגדים שלו. -כן.
זה חלק מתהליך האבל?
לא. אני נוסעת לעיר לסידורים.
אז זו בעצם תחפושת?
משהו כזה.
בכל פעם שאני מצוברחת, אני עוצרת בבית המרקחת של וירג'יל,
ואני מתעודדת בן רגע.
אני לא הולכת לווירג'יל.
אני הולכת למסבאה לירות בפחדן ההוא, סיילאס מקול.
רגע, מה... עכשיו? -כן.
את בטוחה בכלל שהוא הסיילאס הנכון?
כי יש גם סיילאס מ', אבא של מרי.
ויש סיילאס פ', אבא של פרל... -מילי. סתמי.
בואי, לוטי. נזוז. קדימה.
ילדה טובה. -ג'יין.
ג'יין, חכי.
חכי לי, ג'יין.
זרקת עליי עוגייה עכשיו? -אני אבוא איתך.
למה שתבואי איתי?
כי נראה שאת זקוקה לחברה עכשיו.
אנחנו לא חברות.
פעם היינו.
ואת נראית מבולבלת כל כך, עם השיער והאפודה.
אם את רוצה לנקום כמו גבר, את צריכה להתלבש כמו גבר.
או לא לנקום. זו גם אפשרות.
מילי, אני לא צריכה שתידבקי אליי ותנסי לעצור בעדי,
ע"י דקלום פסוקים מכתבי הקודש כל הדרך.
כתבי הקודש. מה זה? ספר?
איך למדת לרכוב ככה?
כדאי לעדכן את השריף.
הוא כבר יודע ולא אכפת לו.
מישהו צריך להסביר לו את כל הסיפור.
שאבא של מרי ירד מהפסים וצריך לשלוח אותו לכלא
כדי שיוכל להכות על חטאיו.
ואז את ואני נוכל ללכת לכנסייה ולהתפלל למחילה
על עצם המחשבה שאת חושבת עכשיו.
אם את עדיין חושבת על זה.
את תמיד מדברת כל כך הרבה?
כן. את תמיד היית הטיפוס החזק, השתקן.
הילדים בבית הספר חשבו שאת אילמת, את זוכרת?
תגידי שלום. -טוב.
בוקר טוב, מילי.
יש לך משקפיים יפים.
תודה, אלינור.
הם הטכנולוגיה האחרונה של... -הן לועגות לך.
רגע, ג'יין, לא. בבקשה, אל תעשי את זה.
את תתחרטי על זה כל חייך.
זה יהיה כתם על הנשמה שלך.
זה טיפשי ומרושע, ולעולם לא תצליחי להיכנס לגן עדן
איתי ועם כל מי שאנחנו מכירות.
חוץ מזה, אני חושבת שיתלו אותך.
תישארי כאן. תשגיחי על הסוסה שלי.
אני מחפשת את סיילאס מקול. הוא בעל הבית, נכון?
כן, אבל הוא לא נמצא. -אז איפה הוא, לעזאזל?
אני לא יודע. אני לא שומר את היומן שלו אצלי.
הוא לא התכוון לזה, אלוהים. סלח לו! סלח לכולנו!
מה קרה? -אמרתי לך להישאר בחוץ.
את לא הבת של הכומר?
כן.
תמסרי לאבא שלך שאני מצטער שאני לא מגיע לכנסייה.
הייתי עסוק מאוד לאחרונה, ואני...
אמסור לו את ההודעה כשנלך.
מה שאנחנו עושות עכשיו.
לפני כן, איפה סיילאס?
אתה לא חייב לחשוף את המידע.
תגיד לי.
הוא יצא למסע ציד, כ-30 ק"מ צפונה מכאן.
לאורך נהר טראבלסום.
אבל לא הייתי יוצא בעקבותיו לבד.
הוא שולף מהיר וחמום מוח.
הבן אדם מסוגל לירות בזבוב ממרחק 70 מ'. -למה?
מה למה?
למה שיעשה את זה? למה שיירה בזבוב?
אנחנו לוקחות את אלה.
כעונש על גילוי המידע.
מה נעשה?
אנחנו לא יכולות לחזור הביתה. אנחנו עברייניות עכשיו.
את יכולה לחזור. אני בטוחה שהורייך יבינו.
את צוחקת?
את יודעת מה הם יעשו אם הם יגלו ששדדתי מסבאה באיומי רובה?
אני שדדתי מסבאה באיומי רובה. את השותפה התמימה שלי.
אם אחזור הביתה,
אצטרך להשגיח על שבעת האחים והאחיות שלי.
אני צריכה לעזור בבישול ובניקיון
ובסידור הכנסייה.
אני צריכה למצוא בעל.
חשבתי שאת נשואה לישו.
בסדר. טוב. בסדר.
הלילה נישאר כאן. נישן בחוץ ונעשה חושבים.
ובבוקר,
נגיד שנחטפנו ו/או שנכנס בנו שד לזמן מה.
את יכולה להגיד מה שבא לך.
אני ארכב לנהר טראבלסום ואהרוג את המנוול.
לא שמעת שהמוזג סיפר איך סיילאס יורה בזבובים?
אז טוב שאני לא זבוב.
ג'יין. זה אלכוהול.
אוי, לא, באמת?
חשבתי שזה פונץ'.
שתית את זה פעם?
לא.
ואת? -ודאי שלא.
אלכוהול יהפוך אותך לזנזונת או למכשפה. אולי גם וגם.
את לא סקרנית? -לא.
זה לא מוזר שילדות קטנות
תמיד משוגעות על סוסים?
ואז הן גדלות והן אמורות להישאר
במטבח עם הילדים.
כן, זה מוזר.
אבל לא את. את עדיין אוהבת סוסים.
נכון.
הם מפחידים אותי.
את רק צריכה ללמוד להתחבר אליהם.
רוצה לרקוד?
לא. אני בסדר.
נכון, את עדיין באבל.
את עצובה מדי כדי לרקוד?
אני לא אוהבת לרקוד. אני אוהבת לרכוב.
זה הכול.
לי אסור לרקוד.
כי...
משהו שקשור לשטן.
אני לא זוכרת.
אבל לפעמים,
אני לובשת את חצאית החישוק של אימא שלי.
ואני מניפה את הרגליים ומעמידה פנים שאני רקדנית במסבאה.
אבל רקדנית הגונה, שלא עושה דברים רעים.
בואי. בואי, כדאי לך לנסות.
בואי. בואי.
הנפת רגליים.
או... יש גם ריקוד הקפיצות.
שאני חושבת שאת תאהבי.
לכל הרוחות.
בואי, לוטי.
אני יודעת שאתה כאן, מקול!
יש לי רובה.
אל תירי. אנחנו לא חמושים.
זו היא.
מילי? מה לעזאזל את עושה כאן?
מה אני עושה כאן?
את זו שנטשת אותי לגורלי.
תודה לאל שנתקלתי בדוקטור הנרי.
אני עוסק ברפואה באומת הילידים שמעבר לנהר.
אבי ואני נוסעים איתו לפעמים לסיורים שלו,
להפיץ את הבשורה. -חשבתי שהיא תרנגול הודו.
רק שנייה.
נטשת אותי. -התכוונתי לחזור לאסוף אותך.
כן, ממש.
בדיוק כמו הפעם ההיא שהברזת לי אחרי הלימודים
כדי לעשן סיגרים עם לייל תומס.
זה לא קשור אלייך.
זו הבעיה. אני מסכנת את חיי כאן למענך,
ואת כל כך שקועה בעצמך, שבכלל לא אכפת לך.
את בחרת לבוא. -כי את מתנהגת כמו משוגעת.
אני כועסת. -אז?
כל אדם כועס אמור ללכת ולירות באנשים?
אולי. -אפילו לא אמרת תודה.
לא היית יודעת איפה לחפש את מקול בלעדיי.
אז זה העניין. הצורך שלך שיודו לך.
זה לא יזיק. -בסדר.
תודה, מילי.
תודה על היותך כל כך בודדה ומשועממת מהחיים שלך,
עד שהחלטת להתעלק על חיי.
זה לא היה יפה מצדך. -אין לי זמן לנימוסים.
הסוס של אבא שלי שם. את רואה?
ועליו יש אוכף שהוא תכנן לתת לי.
אז אני אקח בחזרה את הסוס שלו,
אקח בחזרה את האוכף שלו, ואחכה כאן
עד שסיילאס מקול יחזור
ואני אירה לו בין העיניים.
אז את יכולה להסתכל...
או להעיר את הזקן ולהסתלק מכאן.
להעיר אותו?
טוב, דוק. היא לא באה. בוא נזוז.
מה קורה? -לא יודעת.
הוא מת.
מה נעשה?
כלום. הזקן מת מסיבות טבעיות.
הוא נוצרי אדוק. צריך לקבור אותו באופן מכובד.
עזרי לי להזיז אותו. -אין לי זמן.
עזרי לי להזיז אותו או שאצרח.
האישה משוגעת יותר מפופקורן בסיר חם.
לכי תתחבאי. -מה עם הגופה?
כן, אבל אני בכל זאת אזיין אותה.
מי זה שם?
אמור מה רצונך.
תודה לאל שבאתם. אלוהים אדירים, השבח לאל.
פחדנו כל כך, עד שהגעתם אתם, גברים חזקים ואמיצים.
אני מכיר אתכם?
לא. שמי סיידי. וזה אחי קלייטון.
חזרנו ברגל מהכנסייה, ואז בום! שודדים חטפו אותנו.
זה נכון?
כן.
של מי הגופה?
של אחד השודדים.
הוא נראה קצת זקן.
אני חושבת שהבהלתם אותו כשהגעתם.
הוא צנח ומת ברגע ששמע את הקולות שלכם.
ושאר השודדים ברחו ליער ההוא.
מוטב שתיכנסו.
סליחה. לא שמתי לב כמה אני רעבה.
למה הוא שקט כל כך?
אתה יודע איך זה גברים. שומרים הכול בפנים.
אני תמיד אומרת לו, "אתה צריך להוציא את הכול. לא משנה יש לך בלב,
לא משנה כמה זה מכוער. אחרת תתפוצץ."
יש גברים שמשתמשים בשתיקה כדי לשדר כוח ונחישות.
לא אני. אני קולני כמו חזיר.
זה הסוס שלך שם בחוץ? הסוס החום?
כן. למה?
נראה קצת זקן.
זה סוס מחורבן.
נראה לי שאתן אותו לבת שלי. היא אוהבת סוסים.
אתה מתכוון למרי? -לעזאזל, מילי. זוזי.
את מכירה אותה?
למדנו יחד בבית הספר. בגלל זה באנו.
היא שלחה אתכם?
כן. היא רצתה שנמסור לך הודעה.
לא היינו בקשר כל כך הרבה זמן.
אנחנו יודעים. זה גורם לה סבל.
היא מאשימה אותי בניכור?
כן.
היא אמרה שתוכל לסלוח על היותך מושחת,
אבל לא על היותך אב מזניח.
נראה לך שבגלל זה היא עדיין עובדת אצל דידלין דורה?
סביר להניח. היא אמרה גם...
שהיא מאוכזבת ממך.
הולך ורוצח אנשים.
חשוב לך יותר שאנשים יפחדו ממך מאשר להיות אבא טוב.
זה רק... זו המשמעות של להיות גבר.
זה מה שגברים עושים.
כל הגברים שוכבים עם האישה של אח שלהם?
איך את יודעת על זה?
אל תאשים אותי. אני רק השליחה.
מרי... אני זוכר אותה.
זו לא היא שהזדיינה עם הבן של השופט
בכל יום שישי מאחורי בית הספר? -כן. אני חושבת שכן.
היא הייתה גומרת בקול רם כל כך, שכל הכיתה שמעה.
היא הייתה כל כך טובה במתמטיקה, שהייתה יכולה לנהל עסק משלה.
טוב, אני מניחה שהיא עושה את זה. -תפסיקי!
בבקשה, פשוט... פשוט תפסיקי.
תמסרי למרי שאני מצטער.
אני יודע שאני חלאת אדם.
אבל בבקשה, אני מתחנן, תגידי לה שתבוא הביתה.
אני מתחנן בפנייך.
הכאב הזה...
הלוואי שמישהו יכניס לי כדור לראש.
אני מצטער.
לא נוכל לעשות את זה.
בבקשה.
בבקשה, אתה חייב.
מרי לא מעוניינת בהתנצלויות. הן חסרות משמעות.
הסבל הבלתי נגמר שלך כמוהו כהתנצלות.
אבל אנחנו יכולים להביא לה את הסוס שלך. הסוס החום.
אני לא יודע אם היא תסכים לקבל אותו, אבל אנחנו יכולים לנסות.
איך ידעת שהוא שכב עם אשתו של אחיו?
אבא שלי הוא הכומר.
אנשים משתפים אותו בכל מיני סיפורים.
תודה על העזרה, מילי.
רצית אותו על הברכיים. -נכון.
ואני די בטוחה שהוא היה הורג אותך.
ואת החברה הכי טובה שלי.
אני ארכב על לוטי.
ואת על הסוס של אבי.
אני לא יכולה. ג'יין, אני לא יודעת איך.
זה קל. אני אראה לך.
מוכנה?
זה הרבה יותר קל עם אוכף.
את מדברת.
אני יכולה לדבר ולרכוב בו-זמנית.
כן, אמרה הנערה שפחדה מסוסים.
קדימה, בואי. -אני עדיין פוחדת.
בואי נמצא עוד גברים כדי לענות אותם רגשית.
קדימה, מילי. תשתדלי לעמוד בקצב.
אני משתדלת. ומה אם אני אפול? אפשר ליפול מסוס?
- על פי ספרה של ססיליה אהרן -
תרגום: גלית אקסלרד