Ревіння
Жінка, яка повернула свого чоловіка
Авжеж, назва – посилання на це місце.
А конкретніше –
кивок у бік іммігранток, з яких складається Америка.
Історія, розказана тканинами країн, звідки вони родом.
Жінки… такі, як моя мати. Ось вона.
Розкажіть більше
про те, де ви взяли матеріали для цього твору.
Ми привезли їх з різних країн.
Усе навколо…
САРІНА МІШРА ОСТАННІ РОБОТИ 2021 РОКУ
Ти провів більше часу за розмовою з охоронцем,
ніж з Саріною та її друзями.
З Морісом. Він з Сенеґалу. Хороший чоловік.
Мені так соромно за твою поведінку.
-На скільки ставити? На 50 секунд? -Давай на 45.
Чого ти створюєш проблему?
Не я її створюю. Ти.
Нарешті… я вибралася з цього дому заради нового досвіду,
зустрічі з новими людьми, ба ні.
Ні! Натомість ми їдемо додому, коли ти цього хочеш,
щоб повернутися до своїх осточортілих занять.
Ти не мусила їхати. Могла б узяти таксі.
Ось. Тримай.
Спробуй сказати, що холодне.
Нормальне. Боже. І яка муха тебе вкусила?
Це… просто смішно.
Мені потрібна виделка.
З днем народження тебе
Бажаємо тобі довгого й щасливого життя, Ану.
Хай боги благословлять тебе й Вікаса
й подарують вам багато, багато років…
Ану, ти плачеш?
Ні.
Не засмучуйся, що старішаєш. Ми всі старішаємо.
-Так! -Подивись на Наліні.
Була така гарна, а тепер така втомлена.
Лікар каже, в мене анемія.
Ні, це через… Віка. Я така сердита на нього.
-Та ну. -Боже мій.
-Ману сидить у застосунках. -Не знаю, що…
Отак робить.
Ні, цього разу я серйозно.
Учора на виставці Саріни я побачила, як вільно вона проживає життя.
Та через Віка ми хтозна-чому поїхали додому рано.
Я подаю йому вечерю, і…
одне й те саме щодня. Я почуваюся наче в пастці.
Так, але що таке шлюб,
якщо не згода двох людей бути вдвох у пастці?
Хіба я про це знала?
Я вийшла за нього, не знаючи, що на мене чекає.
Я була дуже молода й дурна.
Усі так виходили заміж. Такі традиції.
Тепер мусимо терпіти.
Будемо замовляти?
Пушпо, я не хочу терпіти.
Я хочу щастя, а Вік… не дає мені бути щасливою.
Та ну. Як саме?
Що таке надзвичайне ти пропускаєш?
Мені 60 років, а я лише те й роблю, що задовольняю його потреби,
а от він ніколи не задовольняє моїх.
І я знаю: може бути інакше.
Ти можеш його повернути.
-Що? -Удая,
що за дурню ти мелеш?
В Америці, якщо вам не подобається чоловік,
можна просто замінити його на нового.
Ні. Так не годиться.
Я лише кажу, Ану, якщо ти нещаслива, то стань щасливою.
Щасливою?
Сьогодні люди просто одержимі цим.
У житті важливе не лише щастя.
У житті треба терпіти труднощі.
А тепер давайте замовимо їжу,
бо я зараз зомлію з голоду.
У мене в животі бурчить.
Вибачте! Ми готові замовляти.
Можна, я замовлю для всіх? Так буде швидше.
ГАРАНТІЯ НА ЧОЛОВІКА
Яка причина повернення?
Причина?
Так, мем. З якої причини ви повертаєте чоловіка?
З чого почати?
Якщо коротко, з такої, що я дивлюся на наступні, дай Боже,
двадцять років життя й хочу чогось іншого.
Ніж я. Визнай. Ти хочеш чогось іншого, ніж я.
Варіанти відповідей: «не годиться», «дефект виробництва», «пізно прибув»,
«пошкоджений», «не підходить».
Вкажіть «не підходить»…
більше.
У мене ще є оце…
Не знаю, чи вам потрібна… як її, «гарантія на чоловіка»?
О, так. Дякую.
Ого. Тридцять сім років шлюбу.
Я знаю, що все скінчено, але це серйозне досягнення,
тож – поздоровляю!
Дякую.
То… що тепер?
Ми відведемо вас, містере Вікас, у службове приміщення,
визначимо вашу ціну з огляду на вік, якість, історію, відповідні навички…
Ясно.
Не слухайте, що дружина каже про мої навички. У мене їх багато.
Я знаю… Я добре знаю географію…
Тоді ми причепуримо вас, зробимо необхідний ремонт
і виставимо в зал для перепродажу.
Виставите в зал?
Отут. У відділі чоловіків.
ЧОЛОВІКИ
Гаразд, Ану. Ну… Мені сюди.
Що ж, дякую, Віку.
Добре…
ПОВЕРНЕНО
Добре.
Я Ібрагім. Вітаю.
Привіт. Я Сал.
А я Вікас.
Вписую останні цифри для обміну,
і ваші стосунки офіційно закінчено.
Обміну? Ні, мені не потрібен інший чоловік.
Боюся, можу запропонувати вам лише обмін на чоловіка
або жінку тої самої чи нижчої вартості.
Але я дивилася, й за умовами договору…
На жаль,
це не поширюється на покупки, зроблені за кордоном до 1986 року.
Серветку?
Дякую.
Хочеш подивитися телевізор?
Авжеж. Усе, що ти хочеш.
О, добре. Може, новини?
Прекрасний вибір.
В уряді зазначили: якщо обидві партії
не повернуться за стіл переговорів,
шанси вирішити питання до встановленого
ними самими терміну невисокі.
Представник готелю, що страйкує, виступить сьогодні.
Прості працівники сподіваються, що новий контракт буде схвалено…
До того, як я познайомилася з Віком, я хотіла бути художницею.
Думаю, тому я й обрала тебе.
Мені приємно. Ти надзвичайна жінка. Ти це знаєш?
Ти завжди хотів бути митцем?
Ні. Авжеж ні.
Дай згадаю…
Я був вихователем у дитсадку, продавцем морозива,
працював на складі в «Sears».
Люблю «Sears».
У коледжі я теж багато що робив.
Проводив екскурсії по студмістечку. Працював на зіплайні в Коста-Ріці.
Довга розповідати.
Улітку ремонтував офісні крісла. Ще довше розповідати.
Був моделлю.
Моделлю?
Недовго.
Типу… як на показах моди?
Давай, Ану. Ти зможеш.
Не зможу. Якась мазня виходить.
Неправда.
Зараз підійду подивлюся.
Чудово. Справді чудово.
Що більше ти кажеш «справді чудово»,
то більше я розумію: це брехня.
Але це чудово. Прекрасна перша спроба. Динамічний малюнок.
З урахуванням перспективи.
І пропорції точні.
-Усе добре. Розслабся. -Я розслаблена.
Справді? Бо в тебе плечі аж до вух підняті.
Цікаво. Моя мама теж така була.
Я нагадую тобі маму?
Трохи. Не по-збоченому.
«Для мене вправи – це не фізичні дії, а терапія», –
Мішель Обама.
Я завжди хотіла набути кращої форми.
«Треба займатися спортом, бо рано чи пізно зламаєшся», –
звісно, Барак Обама. Побігли!
Давай, ти зможеш!
П'ять, шість, сім, вісім!
Руки. Коліно.
Вирішуй, працюй, перемагай.
Пам'ятайте: щось хороше станеться з тими, хто чекає.
-Давайте! Рухайтеся! -Знаю.
Рука! Рука!
…це приємно,
бо Вік рухався лише з кухні до дивана.
Раулю, ти мене чуєш?
Ану, ти не забагато масла мастиш на чапаті?
Треба було в мене спитати.
Я б розповів, хто з них ледарі.
Бачиш отого бідолаху, Ану?
У бейсбольній кепці?
Так. Поганий вибір. Чотири рази ціну знижували.
О, ні…
А тебе ще не забрали?
Поки що тільки розглядали.
Але завдяки цьому в мене був час зрозуміти…
що мені треба дещо в собі змінити.
Он як?
Так. Я багато говорив з Салом та Ібрагімом.
Ібрагім за фахом сімейний психотерапевт.
Намагався зрозуміти, що я робив не так…
і, мабуть, ти, коли мене повертала, сказала правду.
Може, ми й справді більше не підходили одне одному.
Тепер я розумію, що мусив дещо…
відрегулювати, та не зробив цього.
Я теж багато що про себе дізналася.
Нарешті зрозуміла, що я не там шукала щастя.
-Справді? -Треба шукати всередині себе.
Треба зрозуміти, хто я.
Може, одна я нарешті буду щаслива.
Авжеж. Точно. Може, так і краще.
Хай щастить.
Дякую, Віку.
Мені час іти. Я…
-може, провідаю тебе на тому тижні. -Добре.
-Ну… -Ага.
-Бувай. -Так, бувай.
ПОДОРОЖІ ІТАЛІЄЮ СОЛО
Вернацца.
Бокачча делла Веріта.
Чао, белла.
Спагеті карбонара.
Вітаю в моїй скромній блакитній оселі.
Це палісадник. Я тобі про нього розповідала.
Та ти його бачив мільйон разів.
Якщо подивитися…
Привіт, Ану!
Потримай хвилинку.
Ану, де ти поділася?
-Привіт. -Усе добре?
Здалося, що ти впала.
Я щойно купила… Здуріти можна! Така вдала покупка.
Я завжди була трохи в нього закохана.
І ціна була класна, тож я не встояла.
Нам не буде ніяково?
Та ну. Зовсім ні.
От і добре.
Я так і подумала, бо ти ж його повернула.
Так. Авжеж. Просто…
-Ага. -Так.
Ти його повернула.
А я взяла його собі.
Цей палісадник – катастрофа.
Краще підемо на задній двір,
бо там справи набагато кращі.
Заходь.
-Добре. -Чудово.
Привіт, Ану.
Ти щось хотіла?
Привіт, Барбаро.
Я прибирала вдома
і хочу віддати тобі коробку зі старим одягом Віка. Може, йому треба.
Це так приємно з твого боку.
Взагалі, вона доволі важка.
Я можу зайти й десь її поставити.
Та ні. Йому це не знадобиться.
-Ні? -Аж ніяк.
Я купила Вікасу новий одяг.
Вікасу?
-Барбі! -Так?
-Усе добре? -Ого. Як гарно.
Привіт, Ану.
Правда ж він гарний?
Так… А знаєш що?
Думаю, ми ще не готові до візитів без домовленості.
Перепрошую?
Думаю, знадобиться більше часу,
щоб усі ми звикли до того, що тепер це – норма.
Я знала, що ти погодишся. Бувай.
Як справи, мамо? Чим займаєшся?
Ох, у мене стільки справ, Сару.
От, наприклад…
Пораюся в саду…
Наступна фраза:
«Мені потрібен двомісний номер».
Добре.
Запам'ятав?
Добре. Ми молодці.
…читаю…
за птахами спостерігаю…
Не забувай, що я тобою пишаюся.
Може, якось сходимо на подвійне побачення.
Я над цим працюю. Потроху.
Коли будеш готова.
У центрі відкрився ресторан суші. Тобі сподобається.
-О боже. Мамо, що з тобою? -Я передзвоню.
О, ні. Барбаро, ти ціла?
Мені дуже жаль. Я тебе не бачила.
Як ти могла мене не бачити? У тебе немає дзеркала?
Я відволіклася.
Я ж оце тільки сіла за кермо. Звикаю.
Бо як ми жили з Віком, то машину водив він.
Ясно. Добре.
Дозволь хоч завести тебе в будинок.
Авжеж, ти б цього хотіла. Ні, дякую. Сама дійду.
Ні. Дякую. Усе добре.
Чорт забирай! Прокляття!
Вікасе! Любий, допоможи.
-Це Ану мене збила. -Ходімо.
Отак.
-Можна… Дякую. Отак. -Так. Ходімо.
Тримаєшся?
-Зіприся на мене. -Та що ж це таке?
До біса тебе.
Дякуємо нашим чудовим гостям
і глядачам, які дивляться нас удома.
-Привіт, Кларку. -Ану.
Саме вчасно. День святого Валентина.
Великий розпродаж у відділі чоловіків.
Ні, дякую.
Вік?
Що сталося?
Барбара мене повернула. Сказала, подружнє життя не для неї.
А ти все ще в подарованій нею куртці. Схожий на героя.
Використовую всі можливі засоби, тож…
Ні, не дивися на мою ціну.
Ні, Віку. Це занадто низька ціна!
Мене повертали двічі, тому мене уцінили.
Сідай, посидь зі мною.
Хочеш випити чогось холодного?
Чому ти змінився заради неї?
Що?
Я 37 років усе для тебе робила, а ти перестав робити…
хоч щось.
А як поселився в Барбари, раптом став Джонні Помічником.
«Дивіться, я готую для Барбари, прибираю,
розчісую сивіюче й рідіюче волосся Барбари».
-То ти… за нами підглядала? -Та помовч уже.
Я ж не лізла по ринві, як Джеймс Бонд.
-Джеймс Бонд не лазить. -Ти знаєш, про що я.
Коли ми тільки поженилися, і я щось лагодив,
ти лише казала: «Чому ти зробив це так?»
Усе, що я робив, було не так,
бо робив не так, як ти хотіла.
Хоч що я робив, тобі все не подобалося,
то я кинув і пробувати.
Усі ці роки я думала, що проблема в тобі…
а тоді я пожила сама.
І зрозуміла, що зі мною теж нелегко.
Нелегко.
Ми багато в чому сприймали одне одного, як належне.
Пробач.
І що далі? Ти…
Ти прийшла купити Ібрагіма?
Ні, я нікого не купуватиму.
Залишишся сама?
Не знаю.
Що з нами сталося?
Ми так важко працювали, щоб приїхати в край достатку.
І от ми сидимо в магазині, де всього в достатку,
але залишилися ні з чим.
Ні. Не ні з чим.
У нас є Саріна, наша незаміжня дочка,
яка щороку приїжджає в гості на кілька годин.
Якби я знов тебе купила, все мало б змінитися.
Не можна, щоб було так, як раніше.
Авжеж.
Я хочу захопливого життя.
Я не знаю, яке воно,
чи як його собі організувати, але я його хочу.
І я не хочу, щоб ти ставав між ним і мною.
Я теж. Я не хочу сидіти в кріслі до самої смерті.
Я серйозно, Віку. Мені не просто в круїз захотілося.
Та ні. Жодних круїзів. Вони – лайно.
Що за слова ти почав уживати?
Я тепер інша людина.
Ні.
Ти не можеш мене купити.
Я ж уцінений. Ти заслуговуєш на кращого.
-Лізь у візок. -Чому?
-Залазь. -Ти не можеш мене купити.
А я й не збираюся. Я тебе вкраду.
Така чи така ціна… Усе це дурість.
Залазь, поки ніхто бачить.
Добре. Але чого це ти? Ти ніколи нічого не крала.
Саме так.
А якщо захочеш повернути мене? У тебе не буде чека.
Я тебе не поверну.
Добре. Їдьмо.
Давай.
Швидше!
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ СЕСІЛІЇ АХЕРН
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко