Řev
O ženě, která zmizela
Naší černošské komunitě: Vidíme vás.
Jsme proti rasismu.
TVRDOHLAVÁ
Jaké to je?
Dost drsné.
Čteme to v našem klubu.
Wando! Wando.
Ahoj. Blake.
- Ahoj. - Ahoj.
Ráda tě konečně poznávám osobně.
To naše mailování byla zábava.
Práci v kanclu je potřeba si zpestřit, ne?
Jo. Jaký byl let?
Dobrý, jo.
Bezva.
- Můžu jí tě vyzradit? Protože… - Bože. To ne.
- Má tvoji… - Ještě jsem si nezvykla.
To bys měla. Jsi na každým seznamu bestsellerů.
- Vezmu ti to. - Ne, dobrý.
Ne, prosím. Jsi přece náš talent.
- Díky. - Není zač.
Hustý boty.
Z ASOSu.
Můžu se svěřit?
Nevěděla jsem, že jsi černoch.
Jasně.
Kvůli… Jo, já vím.
„Blake“ spíš evokuje nějakýho kolonistu.
Tak jo, věc se má takhle.
Mám ugandský křestní jméno.
Máma byla v Mírových sborech.
Jo. Nikdo ho neuměl vyslovit, tak místo něj používám její příjmení.
Je to, chápeš, výhodnější pro mou kariéru.
Změnil sis jméno kvůli nim?
No, i kvůli sobě.
Je to prostě jednodušší, chápeš?
Občas musíme dělat kompromisy.
Víš, že se pokusili vyretušovat mou fotku?
Na přebal mé knihy.
Poslali mi prakticky obrázek Miley Cyrus s černošským účesem.
To fakt ne!
Smyslem memoárů je přece autenticita.
Poslyš, vím, že jsi skromná,
ale počkej, až uvidíš ten hotel.
Víš, já si rezervovala pronájem.
Představa spaní v Beverly Hiltonu mě docela děsila.
- Kvůli Whitney. Nečti mi myšlenky. - Co? Řeklas Whitney?
- W-H-I-T-N-E-Y? - Jo. To jsem řekla.
Bez ní nemůžu psát.
- Jo. - Zbožňuju ji.
Dobře, kam to teda bude?
Do Echo Parku. Je to možný?
Snad ten byt nebude depresivní.
Ne, je pěknej.
Má pěknou boční terasu a…
- Najdu ti ho. - Ne.
Nechci to vidět.
Nic mi prosím tě neukazuj.
Zrušili mi rezervaci. Cože?
Nedokázali ověřit mou občanku?
Podle nich tohle nejsem já?
Asi neví, jak fungují černošský vlasy.
Ta fotka totiž je…
Do hajzlu!
Popravdě, z celýho toho výletu jsem na nervy.
- A z LA taky. - Dobře, tak co tohle?
Pronajmu ti byt přes jednu appku pro VIP.
- Zpřístupnil mi ji asistent Brada Pitta. - Ne, to určitě bude moc nóbl.
Co říkáš na bazén a vířivku?
Možná bazén? Pokud není nějak moc extra.
A vířivku.
Fajn.
Vidíš?
La Casa de rozmazlování.
Co?
Tady bydlet nemůžu.
Můžeš a budeš, protože to zatáhne studio.
Pošlu ti vstupní kód.
A pošlu pro tebe auto zítra v 11:00.
Potřebuješ ještě něco? Jídlo?
Trávu?
Kdyžtak si někam dojdu.
- Co prosím? - Dojdu si.
Tak prý „dojdu“.
To slovo v LA neříkáme.
Newyorčani.
- Ahoj. - Chci slyšet všechno.
Vidíš z bazénu nápis Hollywood?
Nevím.
Co jsem dorazila, tak makám.
Ubytujou tě v domě za 15 milionů dolarů a ty sedíš na gauči a makáš?
Chystám se na zítřek.
Počkej. Ten barák stál 15 melounů?
Jsem expert na googlení.
- Ty zrovna kadíš? - Ale no tak. Schovávám se před dvojčaty.
Ukaž mi ten dům, než mě najdou.
Dobře.
Docela se bojím na cokoli sáhnout. Jako bych se probrala po mrtvici prachatá.
Jestli z té knihy udělají film, končím v práci a budu tvá asistentka.
Mami, víme, že tam jsi.
Kadím.
No fuj.
Matka roku lže vlastním dětem.
Ozvi se mi, kdykoli bude něco novýho, jo?
Sakra, oni tu tvou knihu zfilmujou.
Já vím. Je to úžasný, jenom…
- Kdybych z toho nebyla tak nervózní. - No tak, máš syndrom podvodníka.
Celý roky jsi na tom makala, psala jsi a učila.
A kolikrát už Hollywood vyplivnul memoár nějaký bílý tragédky?
Jako třeba Skleněný zámek,
Divočina, Jíst, meditovat, milovat,
Narušení, Julie a Julia?
Na Noru Ephron mi nesahej, ale jo.
A konečně získáš pozornost i ty, talentovaná černoška, a co uděláš?
Přijela jsem do LA.
Wando, pořádně si ty chvíle užij.
Říkám ti, že si to zasloužíš.
Díky.
Prosím.
Zdravím, Wanda Shepardová.
Mám tu mít schůzku s několika lidmi.
- Jejich jména mám… - Netřeba.
Stačí občanka. Najdu si vás v systému.
NÁVŠTĚVNÍK
Jen si vás rychle vyfotím.
Úsměv. Tady sem, jo.
Takové malé focení?
Bezva.
- Prosím, vytisknu to. - Díky.
Jejda. Pardon, ještě jednou prosím.
Bezva.
Perfektní.
A je to.
Ten foťák zlobí celý den.
Moc se omlouvám…
Víte co? Prostě napíšu poznámku.
N/A?
Můžu si půjčit to pero a připsat si doprostřed „W“?
Jistě.
Jakože N.W.A.
V pohodě.
Půjdu se posadit. Díky.
Promiňte.
Jen chci říct, že jsem váš velký fanda.
To je milý. Děkuju.
Četl jsem to před pár měsíci. Úplně mě to odrovnalo.
Díky.
Tak vy taky?
Jo. Bylo to jen lehce ponižující.
Je to pěkná kravina.
To algoritmus.
Některé rozpoznávací technologie mají problém s tmavšími odstíny kůže.
Píšu sci-fi. V technologiích se vyznám.
Měl byste vidět, kde mě ubytovali.
To je sci-fi.
Asi se vás na to ptají pořád,
ale nepřečetla byste si můj scénář?
O čem je?
Je to psychosexuální romantická komedie o bláznivých robotech. A přitom ze života.
- Vlastně trochu jako to, co píšete vy. - Panebože, Wando.
Máš napsat.
Nedostalas latté.
Hodně štěstí.
Pojď. Díky.
Co bych měla vědět? Čemu se vyhýbat?
No dobře.
Doug, šéf vývoje, má za manželku Mexičanku.
Dělala pro Obamovu vládu, tak se Doug tváří, jako že nás bere.
- Hodně mluví o „hnutí“. - Jasně.
Brian šéfuje dramaturgii a má za sebou skandál v rámci Me Too.
Nelez s ním do výtahu sama.
Dobře.
Nick je novej. Podle mě nedůležitej.
Nemusíš na něj ani koukat.
Aaron se mnou nikdy nemluvil.
Nejspíš nezná moje jméno.
Miluju svou práci. Tudy.
Zcela otevřeně.
Byli jsme z tohohle setkání dost nervózní.
- Nervózní? Ze mě? - Jo.
Prosím vás. Hrozně mi to lichotí.
Děláte všechno, co můžete, a fakt to na mě udělalo dojem.
Moc nás těší možnost zfilmovat tu knihu.
A chceme na vás působit sympaticky a chytře.
Podívejte, já jsem běloch. A ještě k tomu z Maine.
A budu upřímnej.
Nebyl jsem tady první, kdo tu knihu četl.
Ale když jsem to udělal, ty kráso, úplně mi otevřela oči.
Celej váš pohled na intersekcionalitu
a vaše smíšený pocity z BLM,
to bylo prostě…
Musí to být fakt zadostiučinění,
když vaši práci žerou takový kvanta lidí.
Je to takový hořkosladký.
Po škole jsem svůj sen stát se spisovatelkou tak trochu vzdala
a jen jsem si tak psala každodenní příběhy.
Pak mi před pár lety umřel táta
a… Já nevím.
Nějak mi to dodalo tu potřebnou energii
k psaní o všem, co zažíval, když jsem byla mladší.
A pak se otevřela stavidla
a takhle to dopadlo.
Devatenáct zážitků z mého života
věnovaných mému otci.
Jsme z té spolupráce fakt hotoví.
Díky.
A mě moc těší, že ty příběhy získají větší publikum.
Knihy jsou super, ale chápete.
Jasně, knihy milujeme, ale…
Prostě, no, chápeme.
Nevím, jak tohle obvykle chodí,
ale připravila jsem si takový výcuc, který bych ráda před natáčením prošla.
Říkala jsem si, jak v šesté kapitole píšu o tom…
Poslyšte.
Můžeme natočit klasickou adaptaci knihy,
která vyhraje třeba cenu za kinematografii na Spirit Awards,
ale podle nás je tu potenciál pro něco mnohem hlubšího a jedinečnějšího.
Dobře.
Proto jsem sem dnes pozval i Aarona Fishermana.
Aaron je šéfem našeho nového týmu pro VR.
Zdravím.
VR?
Jakože virtuální realita?
My používáme spíš výraz „virtuální vtělování“.
Páni, dobře. Takže půjde o videohru?
Ne.
Představte si, že by lidi mohli prožít den ve vaší kůži.
Zažít svět takový, jak ho vnímáte vy.
Jako černoška.
Je to výjimečná příležitost vybudit empatii.
Jo, rozumím vám.
- Ale tak to s rasismem nefunguje. - No přesně.
- O to nám právě jde. - Ale chceme to podat víc po lopatě.
Trochu divákům pomoct.
S 360stupňovým virtuálním rozhledem ve fakt hustě propracovaným prostředí.
Promiňte, ale mám pocit, že plánujete jakousi verzi Černošství pro začátečníky.
Takže…
Kdo by mě v téhle vaší VR verzi hrál? Jak by to fungovalo?
Kdo by mě hrál?
Co by divák viděl?
Děje se něco?
Nic neříkáte.
- Rádi zodpovíme dotazy. - Cože?
Vždyť jsem mluvila.
Taky někdy ve stresu nemám slov.
Nemusíte mít žádný obavy.
Nemám obavy a nejsem ve stresu.
Jenom nechápu, proč mi na moje otázky neodpovíte.
Kdo by mě hrál?
Podívejte.
Vybalili jsme na vás velkou věc.
Chápu, že to musíte prvně trochu zpracovat.
Co takhle společná večeře?
Jasně. Víte co?
Dneska večer budou všichni u mě. Mám to tam vymazlený.
Mrknete se na náš prototyp.
A adresu vám řekne můj asistent, jo?
Čau, miss Hollywood. Jak…
Chtějí z toho udělat rasistickej experiment.
Wan, zpomal. Co se děje?
Nebude to film. Bude to virtuální realita.
Jasný.
To je nečekaný, ale moje děti VR milujou.
A je prča koukat, jak se mlátí se vzduchem.
A bude v tom pěknej balík. Řekli ti částku?
- Neptala jsem se. - Jsi moc skromná. Já bych se ptala hned.
Otázky je moc nezajímaly, Lu.
Jakmile jsem se ptala na jakýkoli detaily, úsměvy je přešly.
A u jedné mé otázky dělali, že mě vůbec neslyší.
Tak jo, dýchej. Jsou z tebe nadšení.
Zaplatili ti, abys přiletěla.
- Vymažou z toho černošskou autenticitu. - Tak řekni, že to nesmějí.
Nesmějí, já vím. Řeknu, ale…
Wan, teď jsi fakt někdo.
Ty jsi tam šéf.
Tak jdi za nimi
a řekni jim, že tvůj život nejsou podělaný Sims.
A že pokud má být, tak ti musejí dát tak 800 milionů.
Mám s nimi dneska jít na večeři.
Super. Dáš si trochu vína a uvolníš se.
To se ti řekne.
Mám tam přijít jako šéfka, ale nemám tu na to hadry.
Nic, v čem bych jim vytřela zrak.
Zlato, máš přece peníze. Běž je utratit.
Slez ze mě! Hráblo ti?
- Sakra. Neviděl jsem vás. - Neviděl? Sedím přímo tady.
Moc se omlouvám.
Jo, tak to jo.
A tak člověka dostanou.
- Další. - Dobrý den.
- I vám. Dobrá volba. - Díky.
- Snad mi po porodu bude. - Já tu byla první.
Ta barva je úžasná. Sluší všem.
Promiňte.
Díky.
Na ten víkend skvělá volba.
- Kdy že máte termín? - Fajn, když teda chcete být potvory…
Máte kliku, že musím jít.
A že si můžu ty šaty zaplatit z peněz na cestovní výlohy.
Blakeu!
Hej!
Proboha!
Blakeu! Hej!
Sakra.
Do prdele.
Fajn, je to jen šest kilometrů.
Dougu, můžeme si promluvit?
Hodně jsem o tom přemýšlela a…
Viděl ji někdo?
- Ne. - Cože?
Fakt divný.
Jsem tady.
- Tak prostě začneme? - Ne, jsem tady!
Asi jo. Dobře.
Vyzkoušíme demo. Otestujeme to, ne?
Jo, možná to bez ní bude pohodlnější.
Pro koho, Fishmane?
Slyším vás. Jsem přímo tady, sakra.
Tak jo.
Otestujeme to, ale upozorním,
že tam čekají náročný témata, takže tímto všechny varuju.
Proč rovnou neprozradit i konec, co říkáš?
Dobře, hele, Aarone, je to citlivej materiál,
takže pokud se na to někdo necítí, upozorňuju, že to není povinný.
Chceme prostě znát vaše názory.
Kterou kapitolou začneme?
Třeba šestou.
To je ta nejzlomovější.
Začněme od toho nejnáročnějšího.
No páni.
A je to tady.
Ty kráso.
To je fakt něco.
Kde…
Tati?
Panebože.
Ahoj, Wando.
Pane D.!
Carle. To už je doba. Jak je?
Znáš to, ještě žiju.
Bože.
Ne.
POLICIE NEW YORK
Hej.
- Ohlásili nám loupež. - Tati.
- Ozbrojenou. Ukažte doklady. - Ne, pardon…
- To není on! - Ne!
- Znám ho. - Nechte ho!
Tati!
- Znám svoje práva. - Hej!
- Já nic neprovedl! - Hej! Nech ho!
Nechte ji!
Vstávej, Wando! Zlatíčko!
- Ne! Nech ji! - Znám ho!
Znám svoje práva! Tohle nesmíte!
Znám ho!
Počkat, proč to ztmavlo?
Pak ztratila vědomí.
Jo. Co že se jí stalo?
Měla panický záchvat.
Vzali ji do nemocnice.
Fakt divný.
Wando?
Ty mě vidíš?
Jo.
Můžu si přisednout?
Co děláš tady?
Jsi v pořádku?
Ne.
Nevím, co jsem.
Ale jo, víš.
Víš co?
Seru na to.
Vrátím se tam.
PODLE KNIHY CECELIE AHERN
Překlad titulků: Růžena Svobodová