Ревіння
Жінка, яка зникла
Нашій темношкірій громаді: Ми вас бачимо.
Ми проти расизму.
РОЗСУДЛИВА
Подобається?
Дуже серйозна.
Читаємо її в книжковому клубі.
Вандо!
Привіт. Я Блейк.
-Привіт. -Привіт.
Так приємно нарешті зустрітися особисто.
Мені так подобалося листуватися з вами.
Якщо вже прикутий до столу, треба знаходити в чомусь радість.
Добре долетіли?
Добре.
Ясно.
-Можна вас розкрити? Бо ця жінка… -О боже, ні.
-Їй ще цілу… -Я ще до цього не звикла.
То звикайте. Бо ваша книжка в топах бестселерів.
-Я візьму вашу сумку. -Я сама.
Прошу вас, сонечко. Ви ж талант.
-Дякую. -Прошу.
Обережно з черевиками.
Це ASOS.
Можна вам щось сказати?
Я не знала, що ви темношкірий.
Зрозуміло.
Це через… Ясно.
«Блейк» звучить, як прізвище колонізатора.
Що ж, слухайте.
Мене звати Уґандан.
Моя мама служила в Корпусі Миру.
Так. Тут ніхто не може це вимовити,
мене називають її дівочим прізвищем.
Так простіше будувати кар'єру.
Ви змінили ім'я через якихось людей?
Я зробив це і для себе.
Так менше клопоту.
Іноді треба йти на компроміси.
Знаєте, моє фото хотіли освітлити.
Те, що на суперобкладинці.
Прислали мені фото, на якому наче Майлі Сайрес з волоссям чорної дівчини.
Але я сказала «ні».
Мемуари пишуть, щоб показати правду.
Я знаю, що ви дуже скромна,
але ось побачите, в який готель я вас везу.
Взагалі-то, я зняла квартиру.
Мене було незатишно від думки, що я житиму в «Беверлі Гілтон».
-Через Вітні… -Вітні?
-Ви сказали «Вітні»? -Ви телепат.
-В-І-Т-Н-І? -Так. Сказала.
Не пишу без її пісень.
-Ага. -Я дуже її люблю.
То куди ж мені їхати?
Еко-Парк. Є тут таке?
Сподіваюся, це не тоскне письменницьке житло.
Ні, там гарно.
І є маленький внутрішній дворик…
-Зараз знайду адресу. -Ні, ні.
Не показуйте її мені.
Покладіть телефон.
Моє бронювання скасовано. Що?
Як це вони не змогли підтвердити мою особу?
Вони вважають, що це інша людина?
Вони точно не знають, як зачісують волосся чорні…
бо на одному фото…
Чорт!
Чесно кажучи, через цю поїздку я сильно нервуюся.
-І Лос-Анджелес мене лякає… -Зробимо так:
я забронюю вам квартиру через один застосунок для VIP,
до якого мені надав доступ помічник Бреда Пітта.
Ні. Звучить занадто шикарно.
Хочете, щоб був і басейн, і джакузі?
Може, басейн. Якщо це не занадто.
І джакузі.
Так.
Бачите?
Ла каса де «Нам не начхати».
Що?
Я не можу тут жити.
Можете і житимете, бо за це платить студія.
Я пришлю вам код до дверей.
І пришлю машину по вас завтра об 11:00.
Вам ще щось потрібно?
Продукти?
Трава?
Якщо буде потрібно – сходжу.
-Як ви сказали? -Сходжу.
Вона сказала «сходжу».
Ми тут цього слова не кажемо.
Ньюйоркці.
-Привіт. -Розповідай усе.
З твого безбортного басейну видно букви Hollywood?
Не знаю.
Я працюю, відколи приїхала.
Тебе поселили в будинку за 15 лимонів, а ти сидиш на дивані й працюєш?
Готуюся до завтра.
Зачекай. Цей будинок справді коштує 15 мільйонів?
Я спец з Ґугла. Ти ж знаєш.
Ти що, личинку відкладаєш?
Як грубо. Я ховаюся від близнюків.
Покажи хату, поки вони мене не знайшли.
Добре.
Я трохи боюся тут щось чіпати.
Наче в мене був інсульт, і я отямилася багата.
Якщо за твоєю книжкою знімуть кіно,
я кину роботу й стану твоєю асистенткою.
Мамо! Ми знаємо, що ти там.
Я какаю.
Яка гидота.
Наша мати року бреше дітям.
Будь ласка, поки ти там, пиши, як справи.
За твоєю книжкою знімають кіно.
Знаю. Це дивовижно. Просто…
Якби ж я менше через це нервувалася…
Мм. У тебе синдром самозванця.
Ти роками гарувала, як коняка: писала, викладала.
Ми бачили, як Голлівуд знімає кіно за мемуарами всіх смурних білих дівчат.
Ти про «Скляний замок»,
«Дику», «Їж, молися, люби»,
«Перерване життя», «Джулі та Джулія»?
Не чіпай Нору Ефрон, але загалом – так.
Тепер нарешті звернули увагу на тебе, значно талановитішу чорношкіру,
і що ти робиш?
Я приїхала в Лос-Анджелес.
Вандо, візьми від цієї миті все.
Кажу тобі: ти заслужила.
Дякую.
Тримайте.
Вітаю. Я Ванда Шепард.
Я тут маю зустрітися з цілою групою людей.
-Ось їхні прізвища… -Добре.
Покажіть посвідчення особи, і я пошукаю вас у системі.
ВІДВІДУВАЧКА ВАНДА ШЕПАРД
Я швиденько вас сфоткаю.
Усміхніться. Так.
Маленька фотосесія?
Чудово.
-Поки друкується, візьміть оце. -Дякую.
Ой. Зробімо ще одне фото.
Добре.
Прекрасно.
Отак.
З цією камерою увесь день проблеми.
Мені дуже жаль.
Знаєте, я просто напишу записку.
N/A, «немає»?
Можна ручку? Впишу «W» між ними.
Авжеж.
Як гурт «N.W.A».
Не треба.
Піду сяду. Дякую.
Вибачте.
Хотів сказати, що я ваш великий шанувальник.
Дуже приємно. Дякую.
Прочитав вашу книжку кілька місяців тому і був вражений.
Дякую.
З вами та ж історія?
N/A – ВІДВІДУВАЧ АНДРЕ ЛАРСОН
Трохи принизливо.
Дурня якась.
Це алгоритм.
Певним програмам розпізнавання облич важче «бачити» темнішу шкіру.
Я пишу наукову фантастику. Багато знаю про технології.
Бачили б ви будинок, у якому я зупинилася.
Наче з «Джетсонів».
Вас, мабуть, постійно про це просять, але…
якщо маєте час, я хотів би надіслати вам свій сценарій.
Про що він?
Це психосексуальна романтична комедія про двох задовбаних кіборгів.
Але вона дуже життєва.
Схоже на ваші роботи.
О боже, Вандо.
Чому ви не написали?
Ніхто не приніс вам лате.
Бажаю вам успіхів.
Ходімо. Дякую.
Мені треба щось знати? Чого слід уникати?
Слухайте.
Даґ – керівник відділу розвитку. Його жінка мексиканка.
Працювала в адміністрації Обами,
тож він говоритиме, наче він у темі.
-Буде багато розмов про «рух». -Ясно.
Браян відповідає за сценарії. Щойно виліз зі скандалу Me Too.
Краще з ним у ліфті не застрягати.
Добре.
Нік – новенький. Здається, він не дуже важливий.
Не варто й не дивитися на нього.
Аарон ніколи зі мною не говорив.
Упевнений, він не знає мого імені.
Люблю свою роботу. Нам сюди.
Зізнаюся…
ми всі дуже переживали через цю зустріч.
-Переживали? Через мене? -Ага.
Та ну. Мені це все дуже лестить.
Ви просто гори звернули, і я дуже вражена.
Ми в захваті, що зможемо знімати за вашою книжкою.
І тепер хочемо вам сподобатися і здатися розумними.
Я білий чоловік. Зі штату Мен. Серйозно.
Буду з вами чесний:
я не перший з присутніх прочитав вашу книжку.
Але щойно прочитав… боже, вона відкрила мені очі.
Ваш погляд на інтерсекційність,
змішані почуття щодо «Black Lives Matter»…
це все просто…
Мабуть те, що стільком людям так сподобалася
ваша книжка, змушує переконатись у власній правоті.
Крім солодких є й гіркі почуття.
Після навчання я кинула ідею стати письменницею
і працювала то там, то сям у продуктових магазинах.
А кілька років тому помер мій тато,
і… не знаю.
Це нарешті надало мені сили
написати про те, що з ним сталося, коли я була мала.
А тоді шлюз відкрився,
і от що вийшло.
Дев'ятнадцять сцен з мого життя,
присвячених татові.
Ми страшенно раді з вами працювати.
Дякую.
А я страшенно рада, що про ці історії дізнається більше людей.
Книжки популярні, але ви ж розумієте.
Ми любимо книжки, але…
Ми розуміємо.
Не знаю, як ви зазвичай працюєте,
але я накидала в загальних рисах те,
що можу пояснити вам для фільму.
Наприклад, у шостому розділі я досліджую…
Послухайте, Вандо.
Ми могли б зняти спокійну адаптацію вашої книжки,
яка б здобула нагороду за найкраще кіномистецтво на «Незалежному дусі»,
але ми бачимо потенціал для чогось глибшого, особливого.
Зрозуміло.
Саме тому я запросив на цю зустріч Аарона Фішмана.
Аарон – керівник нашої потужної команди, яка займається ВР.
Привіт.
ВР?
Тобто, віртуальна реальність?
Власне, ми вживаємо термін «віртуальне втілення».
Ого. Це що, відеогра?
Ні.
Уявіть собі, що люди можуть прожити день, як ви.
Відчути світ, як ви,
темношкіра жінка.
Надзвичайна можливість для співпереживання.
Я вас розумію.
-Але расизм так не працює. -Точно.
-Саме це ми й кажемо. -Але ми полегшимо сприйняття.
Допоможемо глядачам.
У офігенному паралаксі в 360 градусів.
Вибачте. Схоже, ви намагаєтеся втюхати мені «Бути чорним для чайників».
То…
хто гратиме мною в цій шикарній ВР-версії?
І як це працюватиме?
Хто мною гратиме?
Що люди бачитимуть?
З вами все гаразд?
Ви нічого не кажете.
-Ми готові відповісти на ваші питання. -Що?
Я ж говорю.
Я теж втрачаю голос, коли нервуюся.
Тут нема чого переживати.
Я не переживаю і не нервуюся.
Просто не розумію, чому ви не відповідаєте на мої питання.
Хто мною гратиме?
Послухайте.
Ми вас дещо ошелешили.
Я розумію, що вам потрібен час, щоб це осмислити.
Давайте… повечеряємо.
Давайте. Знаєте що?
Запрошую всіх увечері до себе.
У мене кльова хата.
Глянете на прототип.
Мій помічник дасть вам адресу, добре?
Привіт, міс Голлівуд. Як…
Книжку хочуть перетворити на расистський науковий експеримент.
Ван, заспокойся. Що сталося?
Це не фільм. Це віртуальна реальність.
Зрозуміло.
Не те, чого ми очікували, але мої діти люблять ВР.
Дуже смішно дивитись, як вони б'ють кулаками повітря.
І в це, певно, вкладуть купу грошей. Тобі вже назвали цифри?
Я не питала.
Ти така скромна. Я б з цього почала.
Їх не цікавили питання, Лу.
Варто мені було спитати щось складне,
як у них скляніли очі.
А після одного мого питання
вони вдали, що взагалі нічого не чули.
Дихай глибше. Вони тебе люблять.
Вони ж привезли тебе за тридев'ять земель.
Лу, вони хочуть «вибілити» мою історію.
То скажи, що такого не буде.
Знаю. Скажу. Але…
Ван, тепер ти головна.
Ти керуєш процесом.
Тож повертайся
й скажи їм, що твоє життя – не якась там комп'ютерна симуляція.
Або хай заплатять тобі, скажімо, вісімсот мільйонів доларів.
Мене сьогодні запросили на вечерю.
Чудово. Вип'єш вина, розслабишся.
Легко тобі говорити.
Я ж маю бути головна, а в мене з собою лише одна гарна сукня.
Нема наряду блискучої курви.
У тебе є кишенькові гроші. Піди їх витрать.
Ану підняв свою дупу! Ти що, здурів?
Чорт… Я вас не побачив.
Не побачив? Я ж тут сиджу.
Мені дуже жаль. Вибачте.
Добре.
Отак нас і дурять.
-Наступний. -Привіт.
-Хороший вибір. -Дякую.
-Надіюся й після пологів носити. -Я ж була перша.
Колір просто фантастичний. Він усім пасує.
Вибачте.
Дякую.
У вас буде чудовий вигляд.
-Коли вам народжувати? -Якщо хочете бути расистками…
Вам пощастило, що в мене плани…
і що я можу заплатити за сукню кишеньковими грошима.
Блейку!
Господи!
Зачекайте!
Чорт.
Прокляття.
Що ж. Усього шість кілометрів.
Даґу, ми можемо поговорити?
Я добре подумала і…
Хтось її бачив?
-Ні. -Що?
Так дивно.
Я тут.
-Може, почнемо? -Ні, я тут!
Мабуть. Так.
Подивимося демо-версію. Потестуємо її.
Ага. Може без неї буде комфортніше.
Кому буде комфортніше, Фішмане?
Я вас чую. Я ж тут.
Народ,
ми почнемо тестування, але застерігаю:
тут є реально важкі сцени, когось може серйозно зачепити.
Гей, без спойлерів. Не псуй кінець.
Аароне, тут багато болючого матеріалу,
тож якщо комусь буде неприємно – дивитися не обов'язково.
Нам цікаві ваші думки про цей досвід.
З якого розділу починаємо?
Почнемо з шостого.
Він найважливіший.
Попливемо одразу на глибоке.
Оце так.
Поїхали.
Чорт забирай.
Це просто фантастика.
Де…
Тато?
О боже.
Привіт, Вандо.
Привіт, м-р Д!
Карле. Давно тебе не бачив. Усе добре?
Ну, ще дихаю.
О боже.
Ні, ні!
ПОЛІЦІЯ НЬЮ-ЙОРКА
Гей.
-Було пограбування. -Тату, ні.
-Підозрюваний озброєний. Документи! -Ні, вибачте…
-Ви не того схопили! -Стійте!
-Я його знаю. -Відчепіться!
Тату!
-Я знаю свої права! -Гей!
-Я нічого не зробив! -Гей! Відійди від нього!
Не чіпайте її!
Вставай, доню. Доню!
-Не чіпайте її! -Я його знаю!
Я знаю права. Вам так чинити не можна.
Я його знаю!
А чого все потемнішало?
Вона знепритомніла.
Нагадай, що з нею сталося.
Сильна панічна атака.
Її відвезли в місцеву лікарню.
Так дивно.
Вандо.
Ви мене бачите?
Так.
Можна сісти поряд?
Чому ви тут?
З вами все добре?
Ні.
Я не знаю, хто я.
Знаєте.
Знаєте що?
До біса все.
Я повертаюся туди.
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ СЕСІЛІЇ АХЕРН
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко