Till våra svarta medmänniskor. Vi ser er.
Vi står upp emot rasism.
ENVETEN
Hur är den?
Oerhört laddad.
Vi läser den i min bokklubb.
Wanda! Wanda!
Hej. Blake.
-Hej. -Hej.
Kul att äntligen träffas på riktigt.
Det har varit så kul att svara på dina mejl.
Är man kedjad vid ett skrivbord, så får man hitta glädjeämnen.
Hur var flygresan?
Den var bra.
Okej.
-Får jag avslöja dig? För tjejen… -Herregud.
-Hon har hela… -Jag är inte van vid det här än.
Det är bäst du vänjer dig. Du är på varje bästsäljarlista.
-Låt mig ta väskan. -Jag tar den.
Nej, snälla. Du är stjärnan.
-Tack. -Varsågod.
Akta stövlarna.
ASOS.
Får jag berätta en sak?
Jag visste inte att du var svart.
Okej.
På grund av… Ja, jag vet.
"Blake" ger rätt starka kolonisatörsvibbar.
Okej, så här ligger det till.
Mitt förnamn är ugandiskt.
Mamma var med i Fredskåren.
Ja. Ingen här kan uttala det, så jag använder bara hennes flicknamn.
Det är bara enklare så, karriärsmässigt.
Så du ändrade ditt namn för dem?
För mig själv också.
Det är bara enklare så.
Ibland måste vi kompromissa.
Vet du att de försökte retuschera mitt foto?
Till mitt bokomslag.
De skickade mig en bild som såg ut som Miley Cyrus med svart hår.
Men jag sa nej.
En memoar ska vara äkta.
Jag vet att du är ödmjuk och så,
men vänta tills du ser hotellet jag ska köra dig till.
Jag har faktiskt hyrt ett hus.
Tanken på att bo på Beverly Hilton gjorde mig illa till mods.
-För Whitney… -Whitney?
-Sa du Whitney? -Ut ur mitt huvud.
-W-H-I-T-N-E-Y? -Ja, det sa jag.
Jag kan inte skriva utan henne. Jag älskar henne så mycket.
Okej, så vart ska jag köra?
Echo Park. Är det en plats?
Inte till nån dyster författarlägenhet, hoppas jag?
Nej, den är gullig. Den har en fin liten altan…
-Jag söker upp adressen. -Nej. Jag vill inte se den.
Vad du än tänker visa, lägg ner.
De har avbokat mig. Vad?
Hur kunde de inte verifiera min legitimation?
Tror de att jag är två olika personer?
De vet uppenbarligen inte hur svart hår funkar,
för ett foto är…
Helvete!
Ärligt talat, den här resan gör mig så nervös,
-och LA skrämmer mig, så… -Vad sägs om det här?
Jag ska boka boende åt dig på den här VIP-appen
som Brad Pitts assistent gav mig tillgång till.
Nej. Det låter alldeles för flott.
Vill du ha pool och jacuzzi?
Kanske en pool? Om det inte är för extravagant.
Och jacuzzin.
Okej.
Ser du?
La Casa de "Vi bryr oss".
Vad?
Jag kan inte bo här.
Det kan du, och det ska du, för studion betalar för det.
Jag sms:ar dörrkoden.
Och jag skickar en bil i morgon kl 11:00.
Behöver du nåt annat?
Matvaror?
Gräs?
I så fall går jag bara.
-Vad sa du? -Jag går.
Hon sa "går".
Vi säger inte det ordet i LA.
New York-bor.
-Hej. -Berätta allt.
Ser du Hollywood-skylten från din evighetspool?
Jag vet inte. Jag har jobbat sen jag kom hit.
Du bor i ett hus värt 15 miljoner dollar, och du sitter i soffan och jobbar?
Jag förbereder för morgondagen.
Är det här huset verkligen värt 15 miljoner?
Jag är expertgooglare. Det vet du.
Usch. Bajsar du just nu?
Jag gömmer mig för tvillingarna.
Fort, visa mig runt innan de hittar mig.
Okej.
Jag är nästan rädd för att röra saker.
Det är som om jag fått en stroke och vaknat med Kanyes pengar.
Om din bok blir till film,
slutar jag mitt jobb och blir din assistent.
Mamma, vi vet att du är där inne.
Jag bajsar.
Usch. Äckligt.
Årets mamma, som ljuger för barnen.
Håll mig uppdaterad medan du är där.
De ska för fan göra film av din bok.
Jag vet. Det är fantastiskt. Jag bara…
Jag önskar att jag var mindre nervös.
Kom igen. Bluffsyndromet.
Du har stretat på i åratal, skrivit och undervisat,
och vi har sett varenda "sorgsen vit tjej"-memoar bli film.
Du menar Glass Castle,
Wild, Lyckan, kärleken och meningen med livet.
Stulna år, Julie & Julia?
Jävlas inte med min Nora Ephron, men ja.
Och nu uppmärksammar vi äntligen dig, som är mycket mer begåvad,
och vad gör du?
Jag åkte till LA.
Wanda, gör det mesta av det här ögonblicket.
Jag lovar dig, du har förtjänat det.
Tack.
Varsågod.
Hej. Wanda Shepard.
Jag är här för att träffa en massa människor.
-Jag har deras namn… -Det behövs inte.
Bara legitimation, så hittar jag dig i systemet.
BESÖKARE WANDA SHEPARD
Jag ska ta ett snabbt foto.
Le. Så där, ja.
En liten plåtning?
Perfekt.
-Ta den medan det skrivs ut. -Tack.
Oj, då. Vi gör ett försök till.
Toppen.
Perfekt.
Så där, ja.
Kameran har strulat hela dagen. Jag är hemskt ledsen.
Vet du vad, jag skriver bara en lapp.
N/A?
Får jag pennan så jag kan skriva "W" i mitten?
Visst.
N.W.A, alltså?
Det är okej. Jag går bara och sätter mig.
Ursäkta. Jag ville bara tala om att jag är ett stort fan.
Vad gulligt. Tack.
Jag läste din bok för flera månader sen. Jag blev oerhört gripen.
Tack.
Du också?
Ja. Det var bara en smula förödmjukande.
Vilket jävla ofog.
Det är algoritmen.
Vissa ansiktsigenkänningsprogram har svårt att läsa av mörkare hudtoner.
Jag är sci-fi-författare. Jag kan mycket om teknik.
Du skulle se huset jag bor i.
Riktiga Jetson-vibbar.
Folk ber dig säkert om det här jämt och ständigt, men…
Om du har tid, så skickar jag gärna mitt manus.
Vad handlar det om?
Det är en psykosexuell romantisk komedi om två struliga cyborger.
Men den är också väldigt jordnära.
Det är lite som det du skriver om.
Herregud, Wanda. Varför messade du inte? Har ingen fixat latte åt dig?
Lycka till.
Kom. Tack.
Är det nåt jag behöver veta? Saker jag bör undvika?
Okej.
Dough, utvecklingschefen, hans fru är mexikansk.
Hon arbetade för Obama, så han kommer att prata med dig som om han vet saker.
-Mycket prat om "rörelsen". -Okej.
Brian är manusansvarig och var nyligen involverad i en Me Too-skandal.
Fastna inte i en hiss med Brian.
Okej.
Nick är ny. Inte så viktig, vad jag förstår.
Ödsla inte din ögonkontakt på Nick.
Aaron har aldrig pratat med mig. Han vet nog inte ens vad jag heter.
Jag älskar mitt jobb. Då så.
Ärligt talat…
Vi var alla väldigt nervösa inför det här mötet.
-Nervösa? På grund av mig? -Ja.
Snälla. Jag är så smickrad just nu.
Ni satte verkligen till alla klutar, och jag är så imponerad.
Vi är så jävla glada att vi fick chansen.
Vi vill att du ska gilla oss och tycka vi är smarta.
Jag är en vit kille. Från Maine, dessutom.
Och jag ska vara uppriktig.
Jag var inte den första i rummet som valde din bok.
Men när jag hade läst den… Jösses, vilken ögonöppnare.
Hela din tolkning av intersektionalitet
och dina komplicerade känslor kring BLM,
det var bara…
Det måste vara väldigt bekräftande
att ha så många som verkligen gillar det du gör.
Det är lite bitterljuvt.
Jag gav upp tanken på att bli romanförfattare efter skolan,
och sen sysslade jag bara lite med dagliga berättelser.
Sen dog min pappa för några år sen,
och… Jag vet inte.
Då fick jag äntligen kraften jag behövde
för att skriva om vad som hände honom när jag var yngre.
Sen rämnade vallarna, och nu sitter vi här.
Nitton scener ur mitt liv,
tillägnade min pappa.
Vi är så taggade inför det här.
Tack.
Och jag ser fram emot att berättelserna ska nå en större publik.
Inte för att böcker inte är stort, men ni fattar.
Nej, vi älskar böcker, men…
Vi fattar.
Jag vet inte hur ni brukar göra,
men jag har gjort ett utkast
som jag kan dra för er, för filmen.
Jag tänkte på hur jag i kapitel sex utforskar…
Du, Wanda.
Vi skulle kunna göra en lågmäld omarbetning av din bok
som skulle vinna bästa filmfotografi på Spirit Awards,
men vi tycker att det finns potential för nåt mycket mer djupgående, speciellt.
Okej.
Det var faktiskt därför jag bjöd in Aaron Fishman till vårt möte i dag.
Aaron är chef för vårt nyligen upphottade VV-team.
Läget?
VV?
Som i virtuell verklighet?
"Virtuellt förkroppsligande" är faktiskt frasen vi använt.
Oj, okej. Så typ ett videospel?
Nej, nej, nej.
Föreställ dig att folk faktiskt kunde gå en dag i dina skor.
Uppleva världen som dig,
en svart kvinna.
Det är en fantastisk möjlighet för empati.
Ja, jag förstår.
-Men det är inte så rasism funkar. -Exakt.
-Det är precis det vi säger. -Men vi skulle förklara det för folk.
Hjälpa dem på traven lite.
I 360 grader, med några rätt häftiga parallaxer.
Förlåt. Det här känns som en version av "Att vara svart för dummies".
Så…
…vem skulle spela mig i den här snofsiga VV-versionen?
Och hur skulle det funka?
Vem skulle spela mig?
Vad skulle man se?
Mår du bra? Du säger inget.
-Vi är här för att svara på frågor. -Vad?
Jag pratade.
Jag tappar också rösten när jag blir stressad.
Det är inget att oroa sig för.
Jag är varken orolig eller stressad.
Jag förstår bara inte varför ni inte svarar på mina frågor.
Vem skulle spela mig?
Hör här.
Vi har överrumplat dig.
Jag förstår att det kan ta en stund att smälta.
Låt oss äta middag.
Så gör vi. Okej. Vet ni vad?
Alla kommer hem till mig i kväll. Det är en rätt schyst lya.
Ni kan kolla in prototypen.
Min assistent ger er adressen.
Hej, fröken Hollywood. Hur…
De vill göra min bok till ett rasistiskt vetenskapsexperiment.
Sakta ner. Vad händer?
Det är ingen film Det är virtuell verklighet.
Okej.
Inte vad vi väntade oss, men mina ungar älskar virtuell verklighet.
Och det är jävligt kul att se dem slå i luften.
Och det måste finnas mycket pengar i det. Nämnde de nån siffra?
Jag frågade inte.
Du är för anspråkslös. Det vore min första fråga.
De var inte intresserade av frågor, Lu.
Så fort jag frågade nåt, fick de glasartade blickar,
och när jag ställde en fråga låtsades de som om de inte hörde nåt.
Okej, andas. De avgudar dig.
De flög dig hela vägen dit.
De vill skönmåla min historia.
Så säg att du inte accepterar det.
Nej, jag vet. Jag ska, men…
Wan, du är en höjdare nu. Du har kontrollen.
Så gå bara in dit igen och säg att ditt liv inte är nåt jävla Sims-spel.
Eller om det är det, så måste de betala dig typ 800 miljoner dollar.
Jag förväntas gå på en middag i kväll.
Perfekt. Drick lite vin och slappna av lite.
Lätt för dig att säga.
Jag måste verka självsäker, och jag tog bara med en utstyrsel.
Jag har inga fräsiga kläder.
Du har fickpengar. Gå och spendera dem.
Flytta dig, för fan. Är du helt från vettet?
Jäklar. Jag såg dig inte. Såg du mig inte? Jag sitter ju här.
Förlåt. Mitt fel.
Okej.
Det är så de snärjer en.
-Nästa. -Hej.
-Hej, bra val. -Tack.
-Hoppas den passar efter babyn. -Ursäkta, jag var här först.
Färgen är fantastisk. Den passar alla.
Ursäkta mig.
Tack.
Du kommer att se fantastisk ut i helgen.
-När ska du föda? -Okej. Eftersom ni vill vara Karens.
Ni har tur att jag har en tid att passa
och att jag kan betala för klänningen med mitt flådiga traktamente.
Blake!
Herregud!
Blake… Vänta!
Fan.
Helvete.
Okej. Det är bara sex kilometer.
Doug, kan vi prata?
Jag har funderat mycket på det här, och…
Har nån sett henne?
-Nej. -Vad?
Så märkligt.
Jag är här.
-Ska vi sätta igång ändå? -Nej, jag är här!
Jag antar det.
Låt oss testa demon.
Ja, det kanske är bekvämare utan henne.
Bekvämare för vem, Fishman?
Jag kan höra er. Jag står ju precis här.
Okej, allihop.
Vi ska prova det här, men bara en liten varning,
det är rätt tunga grejer, så se det här som er triggervarning.
Spoilervarning? Visst, förstör slutet, du.
Hör här, Aaron, det är mycket känsligt material här,
så om nån känner sig illa till mods, så behöver ni inte titta.
Vi vill veta vad ni tycker om upplevelsen.
Vilket kapitel ska vi börja med?
Låt oss börja med kapitel sex.
Det är där allt händer.
Så låt oss dyka ner direkt i den djupa änden.
Jösses.
Då så.
Jäklar.
Det här är helt otroligt.
Var…
Pappa?
Herregud.
Hej, Wanda.
Hej, mr D!
Carl. Det var ett tag sen. Är allt bra?
Ja, du vet, jag andas fortfarande.
Herregud.
Nej, nej, nej.
Hördu.
-Nån ringde om ett rån på Lenox. -Pappa, nej.
-Väpnat rån. Får jag se er legitimation? -Nej. Ursäkta…
-Ni har fel kille! -Sluta!
-Jag känner honom. -Låt honom vara!
Pappa!
-Jag vet mina rättigheter. -Hördu!
-Jag har inte gjort nåt! -Släpp honom!
Släpp henne!
Res dig, gumman! Gumman!
-Nej, släpp henne! -Jag känner honom. Det…
Jag vet mina rättigheter. Ni kan inte göra så här.
Jag känner honom!
Vänta, varför blev det mörkt?
Det var när hon förlorade medvetandet.
Ja. Vad hände med henne nu igen?
Hon fick en kraftig panikångestattack.
Hon fördes till sjukhus.
Det är så konstigt.
Wanda?
Kan du se mig?
Ja.
Får jag sätta mig?
Vad gör du här ute?
Är du okej?
Nej.
Jag vet inte vad jag är.
Jo, det vet du.
Vet du vad?
Åt helvete med det här.
Jag ska gå tillbaka in.
BASERAT PÅ BOKEN AV CECELIA AHERN
Undertexter: Kristina Donnellan