UNA SÈRIE DE NETFLIX
MUNTANYES ARKLAY
MUNTANYES ARKLAY (2005)
Bert!
Bert.
Un burrito amb curri de gambes? De debò?
Aquesta olor no desapareixerà mai.
Albert, no et sent.
Germanet.
Tranqui.
Neteja el merder.
Un moment.
Ja ho faré jo.
Alby.
N'ha d'aprendre.
La interfície ment-màquina està fallant.
- Ho sento. - Arregla-ho.
Com va el prototip de l'arnès de pit?
El tindràs demà.
Avui.
Són…
Escoltes música?
No?
M'ho promets de debò?
No tornarà a passar.
Albert Wesker! Això és un ús no autoritzat de la propietat d'Umbrella!
Mans enlaire! Ara!
Wesker! Sabem que hi ets! Tenim les instal·lacions rodejades!
- Albert, hem de sortir d'aquí! - Surt! Ara!
No!
Què fas?
Eliminar les proves.
Trets! Entreu!
Ara!
Bert.
Bert!
Bert.
Estàs bé?
Crec que sí.
Ja és accessible.
Què collons sou?
Evelyn!
- No pot estar passant. - I tant que està passant.
Així què? Fa uns set anys?
Disset.
Ostres.
De veritat?
Has estat tancat aquí dins tot aquest temps?
No sempre aquí en aquest lloc, però tancat?
Sí. És pel meu bé.
No ho sabies?
Em pensava que eres mort.
La mare no em pot matar. Em necessita.
No…
No l'anomenis així.
Perdona.
I a on t'han tingut?
Bert, jo…
A mi no em van tancar.
Què vols dir?
Vaig sortir.
Em vaig fer una vida.
- Me n'alegro. - Tant de bo t'hagués pogut portar amb mi.
- Però… - No, ja ho entenc.
La meva vida…
No és tan fabulosa.
T'hi acostumes.
Has intentat escapar?
No, per què?
Ho hauria de fer?
Bert, m'has d'ajudar.
- Les meves filles… - Filles?
Tens… No fotis!
Com es diuen?
Jade i Billie. Són unes nenes. De catorze.
Ja saps què els faria Umbrella si…
- Les mans a l'esquena, ara! - No.
- Jo… - Deixa'l en pau!
Atura't!
No et preocupis. Estic amb tu, germanet!
BLOQUEJAT
Ves.
Està bé la Bea?
Sí, està bé.
Però què et pensaves?
No ho sé.
Ho sento.
Tenies raó.
No hauria d'haver marxat mai. M'hauria d'haver quedat amb tu.
No passa res.
Sí que passa.
Què vols que et digui, Jade?
Digues que soc una estúpida.
Que soc egoista. Digues que jo…
Que he matat l'Amrita.
Tu ho has fet.
Totes aquestes coses, tu ho has fet.
Però ara mateix, Umbrella és aquí, Jade.
Què està passant?
Volen reunir-se.
Amb en Saqim.
És una trampa.
Podríem esbrinar què volen i fer un tracte.
Umbrella no fa tractes.
Arjun.
Hem de prémer el botó.
No.
Absolutament no. Encara no som en aquest punt.
Doncs hi aniré.
- Has dit que era una trampa. - Sí.
Hi aniré si t'emportes la Bea i tothom del vaixell a un lloc segur.
La Bea no necessita una màrtir, sinó la seva mare.
Qui ha demanat aquesta reunió?
Evelyn Marcus.
- Gràcies per reunir-vos amb mi. - Les armes.
És una missió diplomàtica.
No estic armat, no seria apropiat.
Està net.
Segueix-me.
Saqim Salam!
Tothom fora.
És un plaer conèixer-lo per fi.
- Sra. Marcus. - Evelyn.
Ens hem conegut abans, quan va parlar a Riad el 2019.
És un món petit.
Vol una copa de xampany?
He deixat la beguda.
Jo encara no.
Sembla que estigui amb una celebritat.
La Universitat amagada en un vaixell.
Intel·ligent.
Vull la Jade Wesker.
És membre de la nostra comunitat.
Un membre valuós?
- Tots tenen valor. - És clar. Deixi-m'ho reformular.
Jade Wesker és prou valuosa per arriscar la vida de la seva gent?
Evelyn.
Ja sé que té moltes tropes amb moltes armes,
i entenc que pot veure la meva gent com a acadèmics.
Catedràtics d'Oxford vestits de tweed i borles.
M'encanta una bona borla.
Però cregui'm quan li dic que tenim les nostres pròpies armes.
També tenim un disc dur
extret d'una instal·lació d'Umbrella a Bali el 2022.
El contingut del qual estic segur que Umbrella no voldria exposar.
Saqim, ho faré molt senzill.
Pot amenaçar-me tot el que vulgui, però totes les tropes armades,
pujaran igualment al seu vaixell.
Sí, però…
Estic segura que hi ha coses horribles al disc dur,
i estic segura que té algú preparat per transmetre-les al món.
Endavant. Potser ens arruïnarà.
Però tu i tota la teva gent mai ho sabreu.
Si no aconsegueixo el que vull,
convertiré el teu puto creuer de vacances en el Titànic.
Entesos?
Bé, ja hem tingut temps per…
calmar-nos.
Fer unes…
respiracions de neteja.
Sé el que vols, Evelyn. I així…
no és la manera.
Em temo que els dos tenim les mans lligades.
Vam examinar la sang d'aquell periodista.
Resulta que li vas donar una dosi de Joy tres vegades més del límit letal.
- Vols dir-me per què? - No ho pots fer això.
- I no t'ajudaré. - I tant que sí.
Si no fos per mi, encara estaries fotent-te mà
amb Dupont i Dupond en aquella quadra.
No et vaig demanar ajuda.
Però la vas acceptar, oi?
Em vas suplicar sortir d'aquella cel·la, i suposo que soc una mica bleda,
perquè em vaig compadir de tu.
El tracte era, fes el que et demano i, a canvi, et deixo tenir una vida.
I et deixo crear vida.
Aleshores, per què em fas la vida tan difícil?
I en Bert?
Quin tipus de tracte vas fer amb ell?
És ell qui ha estat canviant la fórmula de Joy?
Per Déu, Evelyn. És inestable.
M'ESTÀS IGNORANT?
És el pare?
En Simon.
- Ignora'l. - Ja ho faig.
Tu com estàs? Alguna novetat?
Quan ens hauríem de preocupar?
Ara?
Vaig confiar en tu.
Em vaig convèncer que eres diferent.
Especial.
Que seria interessant veure si un clon podria aclimatar-se
al món real.
Has enganyat a molta gent, Al.
Però si fem que Joy…
Això és tot el que t'importa?
El nou producte per esprémer el preu de mercat?
La gent ha mort!
I es podria salvar molta gent! Pensa-hi d'una puta vegada!
Depressió, ansietat, suïcidi. Tot…
fora!
És…
A la merda el resultat.
Això és canviar el món. Vinga, Al.
No vols canviar el món amb mi?
Pots comptar que t'importa.
M'ho he jugat tot en això.
La meva feina, la meva reputació, el meu matrimoni.
Tot.
M'importa.
Encara que no vulguis, m'ajudaràs.
Les notes d'en Bert. A la feina.
Hola, reina. Sí, soc aquí amb l'Albert.
Et saluda.
Sí.
Mare?
Bea?
M'he escapat.
Què ha passat? Amrita.
- És… - Ja ho sé.
- Vas dir que no passaria res. - Ja ho sé.
Vull que siguis forta, entesos?
Bea, necessito que vagis a la nostra cabina.
Ves al meu llit.
A sota hi ha una bossa de lona verda.
Per què?
Té tot el que necessitaràs.
Vull que tu i el pare sortiu del vaixell.
Per què?
Perquè la gent d'allà fora és gent dolenta.
Us volen fer mal.
- El pare diu… - Ja sé el que diu el pare.
Però ell no els coneix com jo.
Bea, m'has de creure.
I si el pare no vol venir amb tu, vull que marxis sola.
Què?
I tu?
Estaré just darrere teu.
Bea…
Ho sento moltíssim.
Mai he volgut res d'això per a tu. Volia que fossis feliç en un lloc segur.
Però has de fer això per mi, d'acord?
M'ho has de prometre.
T'ho prometo.
Alguna cosa?
Res de res.
I si mai més en sabem res d'ell?
Doncs avisem la policia.
- La policia d'Umbrella? - Jade.
T'he estat escrivint.
El nostre pare.
- Podríem parlar? - Perdona.
De qui és aquest cotxe?
He volgut actualitzar el carro.
Només el millor…
per a les meves noies.
Què ha passat?
A Umbrella?
Feina, com sempre.
Com ha anat l'escola?
L'has vist?
I tant, el vaig veure.
D'acord, i què va passar?
Ja en parlarem.
Ei! Estàs bloquejant el carril de recollida!
Vinga, surt!
Què els hi passa?
Bloqueges el carril de recollida.
No pots deixar el teu cotxe aparcat allà!
Vinga, mou-lo d'una vegada!
Tinc gana. I vosaltres?
Pare!
Com tira aquest carro, oi?
Billie, posa't el cinturó.
No et cansa obeir les seves ordres?
No, soc masoquista.
- Com va? - Tot bé de moment.
Necessites la teva medicina.
Te la puc aconseguir.
Quant de temps pots aguantar?
Ara mateix et fas l'heroi fort,
perquè et penses que ho ets, però…
Suposo que d'aquí a una hora, potser menys,
el dolor serà insuportable i et rendiràs.
No em coneixes.
He conegut totes les versions de tu, Al.
Per vosaltres, els Weskers, es tracta d'una cosa.
L'autoconservació.
Per què clonar-se a menys que vulguis viure per sempre?
Ja comença, oi?
És precisament per això que vam abandonar el programa de clonació fa anys.
Després d'un cert punt, el manteniment costa massa.
En Bert necessita diàlisi, un batut de fàrmacs per aixecar-se,
i, així i tot, per cada bon dia, en té deu de dolents.
Les teves cèl·lules s'estan descomponent.
T'estàs esfondrant de dins cap a fora.
Aquí.
QUÈ COI.
NO DIRÀ RES.
Quanta pasta.
Però no hi ha olives, estrany.
Han intervingut el cotxe?
Què? Qui?
Umbrella. Estaven escoltant?
Mare meva.
Bastonets de pa sense límit. Mare meva!
- Saben res de mi? - Quin dia més meravellós.
Ei!
Deixa la puta carta.
Pare, el dit.
No passa res.
Demanem alguna cosa.
Hem d'anar al lavabo.
Perdó.
- Aquí passa alguna cosa. - De debò?
I si Umbrella li ha fet res?
Com tallar-li el dit?
O l'han drogat, o electrocutat
per deixar-lo fet pols?
- O li han trasplantat el cervell? - Ja.
Va.
Pensem.
Soparem en quinze minuts.
Espera, salmó un altre cop? Podries cuinar alguna cosa amb potes?
Quin bon humor. Què et passa?
Res.
- No ho sé. - No saps el què?
Tinc unes amigues que…
Estic preocupat per elles, però m'estan ignorant totalment,
i no sé què fer.
Et puc dir el que no has de fer.
No t'enfadis i no les abandonis.
Quan et necessitin, t'ho diran.
I si no, les ajudaràs igualment.
Amor…
ja soc a casa.
El sopar està gairebé llest.
- És el teu preferit. - Llavors obriré el vi.
- Hola, mare. - Hola, noi.
Què fas?
Què?
- Què és? - És un nou filtre.
Poses la cara i et mostra quin tipus d'esmorzar ets,
i a en Mark li surt mató amb salsa de poma, està cabrejadíssim.
Fes-m'ho.
- Segur? - Sí.
- Què? - És brutal.
- Va, ensenya-m'ho. - Mongetes amb torrades.
Soc un carbohidrat? No!
Tu i la mare sou…
Sou diferents.
Diferents?
És que…
estava tan enfadada quan eres fora.
Em pensava que us separaríeu.
Bé, ja soc aquí.
Diu que treballes massa.
Té raó.
Doncs, para.
No puc.
Ara no.
Un moment.
- Té. - Gràcies.
- Ja el tens? - No ha tornat a casa.
Inicio els protocols de seguiment?
- Quant de temps trigarà? - Vint, trenta minuts màxim.
Ja et trucaré.
Simon?
Pots enviar-li un missatge a la Jade?
Per què?
He de saber on és. Crec que pot tenir problemes.
ON ETS?
A @OLIVEGARDEN, POTS VENIR A RECOLLIR-NOS?
Són increïbles.
Perdoni, més bastonets.
- Encara li'n queden. - No.
Aquesta és la meva cistella, falta la seva.
Disculpi, és una cistella per taula.
- Llavors sí que hi ha un límit. - Pare, és igual.
No, sí que importa perquè llavors hi ha un límit.
De seguida que acabi aquesta…
Sap què? Perfecte.
Ja està, acabada.
Voleu un bastonet mentre esperem?
Què et passa?
Què? Res.
- Ja en parlarem quan arribem a casa. - No.
Ara.
No soc el vostre pare.
Soc el vostre oncle.
Bert.
Mai us ha parlat de mi?
Llavors què ets?
El seu bessó?
Més o menys. Som clons.
Clons?
N'hi havia un tercer, l'Alby,
però el va matar l'Albert Wesker original.
El nostre creador.
Creador.
Érem part d'un equip de recerca,
que va formar per ajudar-lo.
Va morir en un volcà.
No passa res. No era molt agradable.
No m'agradava gaire.
No us preocupeu.
Jo i el teu pare, no som com ell.
Genèticament, som exactament com ell.
Però la resta, tot diferent.
Era un monstre. Li agradava fer mal a la gent.
Crec que tots tenim aquests sentiments dins nostre, oi?
Sentiments feliços, tristos i…
i de vegades, vols donar-li un cop de puny a algú a la cara.
De totes maneres, crec que tots podem escollir.
Podem triar qui som. Qui volem ser.
I jo trio bastonets de pa.
Allunya't de nosaltres malparit.
Què?
Si no ho fas, cridarem.
Però jo…
- Jade, què? - No ho sé.
- Umbrella. - Merda.
Al darrere.
Va, vinga. Som-hi.
- Noies! Darrere meu! - Déu!
Bert?
Merda.
Va, som-hi!
Tu!
No us preocupeu, tot va superbé.
Súper.
Vine amb el papà.
S'ha acabat el joc, Bert.
No m'agrades!
Ets un antipàtic!
- Deixa'm anar! - No ens toquis!
Deixa-les anar.
Treballo amb el vostre pare.
No és ell.
No us preocupeu! Tot anirà bé.
Ja ho sabem.
On és?
Us espera. Veniu amb mi.
No.
Aquí no hi ha opció pel 'no'.
Tan bon punt em lliureu, torna al vaixell
i engegueu els motors.
I prem el puto botó, d'acord?
Jade.
No us la podeu emportar enlloc!
Sé que sents que…
Arjun.
No passa res.
T'estimo.
Però ho he de fer.
Espera, Jade!
Jade.
Gràcies a Déu.
És la mare d'en Simon.
Billie, has d'estar aterrida.
Amb aquell home tan horrible.
Va dir que era un clon.
- És cert? - Perquè si ho és…
és una puta bogeria.
Sí, una puta bogeria és el que fem aquí.
Escolteu…
ja sé que teniu preguntes.
Aquesta sensació de por i confusió que sentiu ara, jo també l'he passat.
Gairebé no coneixia el meu pare.
Era un home molt brillant, molt reservat.
Per protegir-me, em va amagar certes coses.
Coses que pensava que no podria aguantar.
Però…
nosaltres, noies, som més fortes i intel·ligents del que la gent es pensa.
Oi?
Anem a veure el vostre pare.
Al, tens companyia.
Pare?
Què passa? Què li heu fet?
- Ei! - Surt!
- No la toquis!
- Prou! - No la toquis!
Per favor, prou!
Tant de bo hi hagués una manera més elegant de fer-ho, noies.
Pren-te la medicina, Albert.
Què està passant?
Els ho vols dir tu o ho faig jo?
Ja ho faig jo.
El vostre pare s'està morint.
Com us va dir en Bert, és un clon, estrany, sí.
Però és un procés molt senzill que implica una mica d'ADN,
unes quantes cèl·lules buides i una dona poc afortunada.
Ser un clon no és el seu problema.
L'envelliment ràpid ho és.
El Wesker original era un home impacient.
Va clonar un petit exèrcit de genis,
però no podia esperar que creixessin.
Gràcies a la nostra amiga ciència, el vostre pare va passar d'un a vint anys
en menys de sis mesos.
Però accelerar les cèl·lules d'aquesta manera, porta…
problemes.
Càncer, explosió mitocondrial, tota mena de coses desagradables.
El vostre pare està malalt. Així que va inventar una cura.
Vosaltres.
Com?
Va manipular la vostra sang per arreglar el problema,
que, com he dit, és un geni.
No és veritat.
Ah, no?
Jo…
Jo no volia… Ho puc explicar.
És…
Per això ens prenies la sang.
- Billie, si et plau. - Atura't. Prou!
No sé què ets.
Però tot el que dius és mentida.
I tot allò sobre fer-nos fortes i protegir-nos?
Era una puta merda!
Espero…
que et moris d'una puta vegada.
Evelyn, si els hi fas mal…
Al, no soc aquesta mena de persona.
Però has dit que faries qualsevol cosa.
És hora de demostrar-ho.
Aquest cop has portat una pistola.
Me n'alegro per tu.
Sola.
Qui hi ha?
Evelyn?
És bona, oi?
Això controla els conductors del cervell
i l'injecta 87 fàrmacs.
- Vols veure com fa la tombarella? - No.
Després d'aquest espectacle i això és el que rebo?
Ni tan sols un minúscul 'no'?
Sabia que m'havies enganyat quan vaig veure el rastrejador.
M'has fet que et porti aquí perquè soc una estúpida.
Ets la Jade i fas el de sempre.
Vas darrere del que vols i la resta, no importa.
I què? Controles l'Evelyn?
Vol dir que controles Umbrella.
Una mica. Però al llarg dels anys m'he fet uns quants enemics.
Per això tinc la bruixa a prop. Oi, E?
Sé què penses.
Que estic prou bé.
A França, quan deies que et trobaves malament,
feies el de sempre.
Mentir.
No.
No, la meva sang és dolenta. Però resulta que la teva encara és bona.
Sí, arregla-ho. Igual com ho feia el pare.
Vinga, va.
Som Weskers. L'autoconservació és la nostra cosa.
Què vols, Billie?
- Vull la meva germana. - Deixa aquesta merda.
Reina, ja m'has fotut prou. Ara em toca a mi.
Vas marxar.
Tu i jo sempre, oi?
No tenia opció.
Algú ens va dir una vegada que tots podem triar.
Qui som, qui volem ser.
Tu vas triar.
Sí, entesos!
Ja m'has agafat, aquí em tens. Deixa anar els altres.
Creus que això va sobre tu? Narcisista.
Ostres.
Ho vull tot.
Cada objecte, cada pintura, tot.
La Universitat ha fet de la seva missió preservar el passat, i és un problema.
Han passat coses terribles abans. Ho saps, tu hi eres.
No ho has de fer, Billie.
T'agraden els teus records, Jade?
Perquè a mi no.
Per això estic construint un futur millor.
Fent del món un lloc millor.
Però tu t'escoltes?
Fins i tot sones com ella. Qui controla qui?
Malloy!
Agafeu el vaixell.
No. Espera! No!
- No t'ho deixaré fer. - De debò?
D'acord.
Això ha sigut histriònic.
Què és?
Contacte!
- Està passant. - No et moguis.
Jade.
Deixeu anar les putes cordes! Ràpid! Deslligueu-les! Va!
Deslligueu les cordes! Ara!
Vinga!
Més ràpid!
No!
Atura-ho.
En un món que canvia ràpidament, no et mereixes una mica de joia?
Patrocinat per Corporació Umbrella.
BASADA EN EL VIDEOJOC DE CAPCOM RESIDENT EVIL
Subtítols: Sabina Pujol