EN NETFLIX-SERIE
RESERVERET PARKERING
Du skal mødes med marketing kl. 11.15 og bogholderiet kl. 11.25
og produktudvikling kl. 11.40.
-Tokyo er på linjen. -Sig "nej" til dem.
-Hvem? -Dem alle sammen.
Albert.
Hvad er der sket med dit kønne ansigt?
Det er… I aftes. Han strittede imod.
-Men du fik… -Ingenting.
-Storartet. -Men der er muligvis en anden måde.
Glæde.
Med den rette dosis mindskes hæmninger.
-Hvis vi blander det med skopolamin… -Alzheimers-lægemidlet?
Det anvendes i høje doser til Alzheimers-patienter,
men det blev udviklet som et sandhedsserum af CIA.
Hvis jeg har ret, kan kombinationen optræde som…
…et natriumtiopenthal på steroider.
Og hvis du tager fejl?
Det ved jeg ikke, men vi løber tør for muligheder.
Nogen ved måske, at han er her. De kan begynde at stille spørgsmål.
Hej, Angel. Hvordan har du det?
Jeg er læge.
Ikke den slags, der tilser patienter,
men jeg ved, når nogen har smerter
og bare ønsker, at det skal høre op.
Er det, hvad du vil?
For jeg vil gerne hjælpe dig.
Jeg er din ven.
-Hvad er det? -Hjælp.
Dette vil få smerten til at gå væk.
Du skal bare svare på et spørgsmål først.
Hvem fortalte dig, hvad der skete her?
Nå?
-Du behøver ikke gøre det her. -Gid, det var sandt.
Besvar spørgsmålet, ellers går jeg.
Og vedkommende, der tager min plads? Han vil være værre.
Han vil være rendyrket smerte.
Og vi vil ikke kunne hjælpe hinanden. Som vi kan nu.
HVEM KENDER TIL MINE PIGER?
Ingen.
Forkert svar.
Men…
-Lad os give det et forsøg alligevel. -Vent.
Sig til min far, at jeg er ked af det.
Hvad skete der?
Jeg sagde, det måske ikke ville virke.
-Hvad har vi? -Ingen puls.
Klar.
-Oplader. -Jeg ledte efter en muldvarp.
Klar.
Du har måske lige dræbt den eneste, der kunne afsløre ham.
Er det dig?
Evelyn.
Hvis jeg ville knuse dig, knuse Umbrella,
kunne jeg har gjort det et utal af gange.
Så rend mig.
Lad være.
Hvorfor? Han vil ikke gøre mig fortræd.
Fordi at skade mig skader Umbrella.
Og indse det, Umbrella…
…er alt, du har.
Hr. Roth.
Det skal være pakket og klar. Forstået?
Gør det.
I hørte ordren. Kom i sving.
Vi er ens.
Souvenir?
Pak det her ned. I mit personlige lager.
-Så hvordan står det til? -Hvordan står det til?
-Du tog mit blod. -Beklager. Reglerne.
Jeg troede, du aldrig forlod Umbrellas område.
Kan du bebrejde mig det?
Evelyn sendte mig for at hente dig.
Jeg sagde, det var spild af tid,
men hun mener, du kan være nyttig i den kommende verden.
"Den kommende verden"?
Du ved udmærket, at hun ikke spørger.
Det behøver hun ikke.
Hun sendte sit legetøj i hendes sted.
Hendes hobbyprojekt.
Sidst jeg så dig,
var du 18 år og gravid og manglede to fortænder.
Hvor er barnet?
Jeg mistede det.
-Hvordan har far det? -Han døde med dit navn på læberne.
Ja. Ham Albert havde sine favoritter.
Jeg var ikke hans favorit.
Måske ikke til at begynde med.
Men du knoklede dig halvt ihjel for at sone dine synder.
Lyder det bekendt?
Vores far var en psykopat.
Ja, men vi har alle vores at brydes med.
Jade, det er tid til at komme ind. Er du ikke træt?
Siden jeg så dig sidst, har du været et halvt år i Tokyo
og næsten et år i Grønland.
Indtil du blev fanget på flugt med et hoved i tasken.
Hvilket er… Apropos psykopater.
Hvor skulle I tøser hen?
Til Universitetet.
Det var der, du var på vej hen, ikke?
Ja, Baxter var en effektiv væsel. Vi har ledt efter det sted.
Hvor er det?
-Rend mig. -Rend mig.
Tvillinger. Ulykke.
Ryd det.
Billie, hvad fanden er det her?
Jeg giver dig ikke Universitetet.
Jeg skal ingen steder med dig.
Og Umbrella er ligeglade med en ny verden.
De vil have kontrol.
Det bør du af alle mennesker vide, for sådan har det været hele vores liv.
Jeg vil hellere dø end tage tilbage dertil.
Det håbede jeg, du ville sige.
Jade, da jeg valgte Umbrella, valgte jeg forkert.
Jeg skulle have valgt dig.
Og nu ville jeg nok bare sige farvel.
-Hvad skal det betyde? -Virussen.
-Du er immun. -Nej, det er jeg ikke.
Den bevæger sig langsommere, men uret tikker stadig.
Til det når ned på nul.
Jeg ville bare gerne se dig igen.
Jeg forestiller mig, at du er lykkelig
med en hårdtarbejdende partner, der vil have dig til at stifte familie.
Men så bliver jeg bekymret.
Det føles lidt for sat til Jade Wesker.
Vi har opfanget et signal.
Et hold fra Universitetet leder efter dig mindre end en mil vest herfra.
Du kunne også tage væk.
Fordi jeg ikke er lænket, er jeg ikke nødvendigvis fri.
Der er bare én ting, du skal gøre for mig.
Slå mig i ansigtet.
-Hvad? -Åh, og…
De indopererede en sporingsenhed, da vi tog dit blod.
Jeg holdt aldrig op med at være din søster.
-Jade. -Gideon.
Vi har ledt efter dig.
Amrita.
-Jeg har savnet dig. -I lige måde, søde.
Hallo. Vi må videre.
Og det kommer vi. Meget hurtigt.
Tunge.
Har du fundet en ny ven?
Det er en prøve.
Amrita, jeg tror, det her er svaret på vores bønner.
Kom nu. Lad os gå.
Tag det med til laboratoriet. Sig intet til nogen. Gå.
Hvad så?
Hej.
-Hvor er min velkomstkomiteé? -Lige bag mig.
Mor!
Bea.
Mor.
Er du okay? Du lød bange i telefonen.
Det ved jeg. Men jeg har det bedre nu. Okay?
-Er det virkelig dig? -Er det virkelig dig?
-Er alt vel? Er alle uskadte? -Ja, vi har det fint.
Mor. Jeg skal spille klaver i talentshowet.
Klaver? Hvad med ballet?
Det er faktisk ret imponerende. Du vil elske det.
Det er jeg sikker på.
Jeg må løbe, far.
Vi ses til aftensmad.
Prøver.
Ja.
Hvad?
Jeg har været væk i seks måneder, og det er alt?
Håbede du, hun ville bryde sammen i gråd?
-Flå sit tøj i stykker? -Nej.
Okay, fint. Måske flå det lidt, måske en lille tåre.
Jeg har savnet dig.
Det vil jeg håbe.
Jeg har fantaseret om dette øjeblik i månedsvis.
Altså, det er meget…
…smigrende.
Okay. Fortæl, hvad jeg er gået glip af.
Det er gået glat.
Høsten var rekord god. Der har været babyboom.
Og Terrences gruppe havde et halvt bibliotek med fra Istanbul.
Og hvad med vores modne datter?
Beas fremskridt har været… Det er enestående.
Jeg tror, hun er lidt af et geni.
Hun klarer sig godt i matematik. Et naturtalent til videnskab og sport.
Men på det seneste har hun været helt besat af…
…litteratur.
Ja. Hun spiller klaver nu.
-Det er nogen vist glad for. -Ja.
Bare pas på.
Min far var den slags forælder,
der opfostrede sine børn i sit eget billede.
Og han lykkedes kun med den ene.
Er du sikker på det?
Helt ærligt.
Sig, at du ikke vil være i laboratoriet lige nu.
Jeg er ikke som min far.
-Jade, jeg ville ikke… -Nej, jeg…
Da min far gjorde det, han gjorde, gik han kun op i sig selv.
Da jeg var ude i marken i et halvt år…
Jeg havde intet at komme hjem med.
Så jeg sagde, bliv, gør arbejdet færdigt, så du ikke behøver tage af sted igen.
Ja.
-Og så fandt jeg den her zero. -Hovedet?
Du vil ikke tro det. Jeg vidste, jeg ikke bare kunne stikke af.
Jeg vidste, jeg måtte tilbage og hente det.
Ellers ville det hele have været forgæves.
Og jeg gjorde det ikke for min skyld. Jeg gjorde det for hendes.
Tog du tilbage?
Hvad mener du med, at du var nødt til at tage tilbage?
I bunkeren.
Broderskabets bunker, der er fuld af monstre?
Du forstår ikke. Den… Zeroen kunne kontrollere andre zeroer.
Den kunne få dem til at gøre ting.
Hvis jeg kan regne ud hvordan, forstår du så, hvad det betyder?
Vi har talt om det her, ikke?
Ikke flere unødige risici. Ikke mere kamikaze-Jade.
-Sådan var det ikke. Jeg var nødt til det. -Nej, det var du ikke.
-Jo, det var jeg. -Nej, det var du ikke.
Og hvis du tror, du gjorde det for Bea, så lyver du for dig selv.
Selvfølgelig gjorde jeg det for Bea. Hvorfor ellers…
-Okay. Hvad, hvis hun havde mistet dig? -Det gjorde hun ikke.
-Denne gang. -Lad nu være.
-Jeg er forælderen her. Mig, hendes mor. -Og hvad er jeg?
Barnepigen?
Bare fordi jeg ikke er hendes biologiske far, betyder det ikke…
Hold op.
UDGANG
Hvordan gik det så?
Frk. Kyoko spurgte, om jeg ville spise middag der.
Torsdag, som sædvanlig?
Måske skal du tage denne uge fri? Nu din mor er tilbage.
Hun skal arbejde. Hun er ligeglad.
Kan du huske, da vi læste En skærsommernats drøm?
Og Shakespeare skrev at,
"kunstens opgave er at give livet en form."
-Ja. -Ja.
Din mors arbejde er kunst, og det former hendes liv.
Og hun ville være fortabt uden det.
Er det derfor, hun altid er væk?
Da mor var ung, prøvede hendes far at løse verdens problemer.
Men i stedet gjorde han dem meget værre.
Og din mor har brugt hele sit liv på at råde bod på det.
For hans skyld.
Det er urimeligt. Hun gjorde jo ikke noget.
Nej, det gjorde hun ikke.
Men det er den anden mest vigtige ting, du skal vide om hende.
Hvad er den første?
At hun elsker dig over alt på jorden.
-Hej, team. -Hej, mor.
-Skal I ikke have noget at spise? -Vi venter på dig.
Godt.
For jeg spiser alle jeres portioner.
Hvad siger I til det?
Vi spiser alt det varme.
Hun faldt hurtigt i søvn i aften.
Nok på grund af al postyret.
Arjun.
-Det, jeg sagde tidligere… -Det er ligegyldigt.
Nej, det er det ikke.
Hør her.
Den dag, du kom ind i mit liv…
Ind i Beas…
Jeg elsker dig.
Vent.
Min far er død.
Min søster fortalte mig det.
Umbrella sendte hende for at hente mig, men hun lod mig gå.
Nå, er du…
Jeg mener, kan du stole på hende?
Hun sagde, hun er døende.
Jade.
Det er jeg ked af.
En del af mig…
…afspiller minder inde i hovedet, som en hjemmevideo.
Men den anden del ønsker, jeg havde dræbt hende, da jeg havde chancen.
Drivende spøgelsesskibe, til styrbord.
Spøgelsesskibe bekræftet. Foreslår kursændring.
KORREKT
Undskyld.
-Hvor langt henne er du? -Jeg…
To måneder.
Vi har ikke fortalt det til nogen endnu.
Jeg er skrækslagen.
Godt. Den frygt og adrenalin?
Det får du brug for til amning midt om natten,
bleskift. Er du nogensinde blevet tisset på?
En gang.
-College. -Okay.
Forvent meget mere af det.
Du får det til at lyde fantastisk.
Det er det også.
Jeg har aldrig ønsket mig børn.
Jeg var ung og alene.
Det var den sværeste, bedste ting.
Amrita.
Jeg er så glad på dine vegne.
-Er du klar til at gå i krig? -Lad os gøre det.
-Hvorfor er denne dame så særlig? -Hun kunne kontrollere andre zeroer.
Hvordan?
Vi har altid vidst, at virussen ville udvikle sig.
Men zeroer kan ikke se. De fleste kan heller ikke høre.
Så hvis hun kommunikerede…
Det var via lugt.
Et feromon måske. På hendes åndedrag.
Den kirtel lige her.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Sørg for, jeg ikke fortaber mig i det, jeg skal til Beas klaveropvisning.
Jeg har sat en alarm. Du skal nok nå det.
Okay. Undersøger epitelvævet.
Godt, zeroens celler frigiver to markante enzymer.
Men…
Fandens.
Eksponering for ilt nedbryder dem.
Måske er de blevet blandet med noget?
Såsom?
Hvis de skal ned i hendes hals og hendes mund.
Spyt?
Okay. Og hvad er det? Vand, elektrolytter, slim…
Amylase, lipase, immunoglobin A og lysozymer.
Men målestoksforholdene…
Der er tusindvis af mulige kombinationer.
Første forsøg.
Forsøg nummer 11.
Forsøg nummer 22.
Forsøg nummer 35.
Forsøg nummer 44.
Og det var slut på forsøg nummer 55.
Lad os stoppe for i dag.
-Vi kan fortsætte i morgen. -Nej. Et forsøg til.
Vi løber snart tør for udgangsstoffer.
Vi må bytte med et af de andre laboratorier.
-Vi kunne stjæle dem. -Jade.
Det er ulækkert.
Men det er forsøg nummer 56.
Ulækkert gav pote.
Prøven.
Den er stabil.
Hold da kæft.
Bea.
-Gå. Jeg begynder at isolere dem. -Men…
-Jeg ringer så snart, de er klar. -Okay. Men de er omtåelige.
-Du skal være forsigtig, når… -Jade. Gå.
-Ja. -Ja.
-Tak. -Gå.
-Og skaf prøver! -Ja. Gå.
-Hvor er Arjun? -Glem ham. Hvor er min kone?
-Hun arbejder. -Selvfølgelig.
Har I overhovedet spist frokost?
-Hun skal spise. -Ja, for to.
Som om hun ikke ville fortælle mig det.
Jeg vil gerne byde venner, familie og forældre velkommen
til en fejring af kunst og kultur,
i hvilket vi har lagt vores sjæl.
Så hvorfor lære børn om poesi, Shakespeare, dans og musik nu,
på dette tidspunkt i vores historie?
Jeg tror, vi alle går ind for
at indsamle alt, vi kan, fra fortiden,
og bevare det i vores fælles hukommelse,
fordi det er, hvad kunst var i sin antikke begyndelse.
Det var en måde at indprente dybe, følelsesladede historier i vores sjæl.
Historier, vi ikke ville miste,
fordi selv i tider som disse, er vi historierne, vi fortæller.
Bea?
Jeg indfører det første enzym i en prøve af T-virussen.
Virussen nærmer sig ikke ensymet.
Ræk mig den anden.
Og det virker, som om det her enzym tiltrækker det.
-Så hvis det var luftbårent… -Luftbårent.
Så kunne man markere et mål og sende zeroer efter det.
-Men med det røde… -Holde dem væk.
Jade.
Hvis det her holder stik, må vi afprøve det. På en rigtig zero.
Vi skal bare have tilladelse først.
Læg skibet til kaj, og vent i to uger.
Og det gør vi.
Hvis du ikke snart kommer hjem til Paolo,
får jeg en røvfuld.
Værsgo.
-Hej. -Åh, pis!
Serene.
-Hej. -Hej.
Hej. Du er tidligt oppe.
Ja, der var så meget larm i marken,
at jeg har vænnet mig til det.
-Har du brug for hjælp? -Nej, det er fint. Jeg har det.
-Okay. -Tak.
Mor?
Bea.
Jeg kom for at give dig noget…
Hvad har du gjort?
Det er okay. Alt er i orden. Du er sammen med mig, i sikkerhed.
Jeg har det hele under kontrol.
Hun er lige kommet op af det kolde vand. Hvad sker der med zeroer i kulden?
-De bliver langsommere. -Nemlig.
Ved far det?
Her, jeg vil vise dig noget.
Men du skal blive herovre, okay?
Mens jeg var væk, fandt jeg en zero, der kunne tale med andre zeroer.
-Zeroer kan ikke tale. -Ikke med ord.
Kan du se det her?
Det er et feromon.
Det er ligesom en duft.
Og når zeroer kan lugte den, kan de ikke gøre dig fortræd.
Hvis folkene på skibet får det på, eller hele byer,
kan vi opbygge en helt ny verden, vende tilbage til som før i tiden.
Far sagde, at da han var barn, kunne han spise is hver dag,
ikke kun Nytårsaften.
Du kan få is, og du kan gøre lige, hvad du vil.
Det er den verden, jeg ønsker for dig, Bea.
-Okay. -Ja?
Men lige nu skal jeg finde ud af, om det her virker.
Bliv lige der ved døren.
-Mor? -Det er okay.
Hun vil ikke vide, at jeg er her.
Det virkede!
Bea! Ud! Af sted!
Løb!
Hjælp!
-Hvad er der galt? -Derovre! Der!
Bea?
Hvad var det?
Åh, Gud.
Nej.
-Bea? -Far!
-Er der flere? -Det ved jeg ikke.
Nej.
Det er…
Det er min skyld.
Jeg bragte den ombord.
-Jeg ville afprøve noget. -Er det din skyld?
Jeg troede ikke, at jeg…
Vi arbejdede på…
Du slog hende ihjel.
-De kommer! Vær på vagt! -Kan du se dem?
Indkommende helikoptere.
Så går det løs.
-Jeg vil vide, hvad der slog ham ihjel. -Javel.
Lad os se engang.
Interessant.
Det er vanvittigt!
Du kan ikke holde mig indespærret her.
Siden hvornår er du blevet sådan en bangebuks?
Hej, brormand.
BASERET PÅ CAPCOMS COMPUTERSPIL "RESIDENT EVIL"
Tekster af: Elizabeth Gunthel Hansen