SERIÁL NETFLIX
VYHRAZENÉ PARKOVÁNÍ
V 11:15 máte marketing, v 11:25 finanční
a v 11:40 produktový vývoj.
- Na lince je Tokio. - Řekněte jim „ne“.
- Komu? - Všem.
Alberte.
Kdo ti tak spravil tu pohlednou fasádu?
Včera večer… Bránil se.
- Ale máš… - Nic.
- Fantastické. - Ale mohl by být jiný způsob.
Joy.
Při správné dávce snižuje inhibici.
- Spolu se skopolaminem… - Tím se léčí Alzheimer, ne?
Ano, vysokými dávkami,
ale původně šlo o sérum pravdy, které používala CIA.
Jestli mám pravdu, ta kombinace by mohla fungovat jako…
thiopental sodný na steroidech.
A jestli nemáš?
Nevím, ale docházejí nám možnosti.
Mohlo by prasknout, že je tady. A mohla by začít padat spousta otázek.
Ahoj, Angele. Jakpak se cítíš?
Jsem doktor.
Ne zrovna ten, co pracuje s pacienty,
ale vím, že když někoho něco bolí,
tak si jenom přeje, aby ta bolest skončila.
Je to to, co chceš?
Protože ti chci pomoct.
Jsem tvůj přítel.
- Co to je? - Pomoc.
Může tě úplně zbavit bolesti.
Ale nejdřív mi musíš odpovědět na otázku.
Kdo ti řekl, co se tady stalo?
No?
- Tohle nemusíte dělat. - Kéž by to tak byla pravda.
Odpověz mi, nebo odejdu.
A ten, co přijde po mně? Bude horší.
Bude to ztělesněná esence čiré bolesti.
A my už nebudeme schopní si navzájem pomoct. Tak jako teď.
KDO VÍ O MÝCH DCERÁCH?
Nikdo.
Špatná odpověď.
Ale…
- Stejně to zkusíme. - Počkejte.
Řekněte mému otci, že se omlouvám.
Co se stalo?
Říkal jsem, že to možná nezabere.
- Co máme? - Necítím pulz.
Ustupte.
- Nabíjím. - Hledala jsem krtka.
Ustupte.
Možná jsi právě zabil jedinou osobu, která mi ho mohla dát.
Jsi to ty?
Evelyn.
Kdybych chtěl zničit tebe, Umbrellu,
mohl jsem to udělat už tisíckrát.
Takže, naser si.
Nedělej to.
Proč? Nic mi neudělá.
Protože když ubližuješ mně, ubližuješ Umbrelle.
A řekněme si to na rovinu, Umbrella…
je všechno, co máš.
Pane Rothe.
Všechno to sbalte a připravte se k odchodu. Rozumíte?
Udělejte to.
Slyšeli jste rozkazy. Jděte.
Jsme na tom stejně.
Suvenýr?
Sbalte to na cestu. Do mých osobních věcí.
- Takže, jak to jde? - Jak to jde?
- Vzalas mi krev. - Promiň. Pravidla.
Myslela jsem si, že nikdy neodejdeš.
Chceš mě obviňovat?
Poslala mě Evelyn, abych tě přivedla.
Já to beru jako ztrátu času,
ale ona si myslí, že budoucí svět se bez tebe neobejde.
„Budoucí svět“?
Víš přece, že ona nežádá.
Nemusí.
Poslala svou malou hračku, aby to udělala za ni.
Svého mazlíčka.
Bylo ti 18,
bylas těhotná a neměla dva přední zuby, když jsem tě naposledy viděla.
Kde je to dítě?
Přišla jsem o něj.
- Jak se má táta? - Umřel, když se po tobě ptal.
Jo. Ten Albert, kterému nikdy nevadilo někomu nadržovat.
Mně nenadržoval.
Ze začátku možná ne.
Ale pak se pustil na tenký led a zabil se, aby odčinil své hříchy.
Zní ti to povědomě?
Náš otec byl psychopat.
Jistě, ale každý má své mouchy.
Jade, je čas do skončit. Nejsi unavená?
Od posledně jsi byla šest měsíců v Tokiu,
skoro rok v Grónsku.
Dokud tě nechytli na útěku s hlavou v batohu.
Zrovna ty říkej něco o psychopatovi.
Kampak jste šly, holky?
Univerzita.
Tak tam jste měly namířeno, co?
Jo, Baxter byl fakt podrazák. To místo nás zajímá.
Kde to je?
- Jdi do prdele. - Jdi do prdele.
Dvojčata. Platíš pivo.
Nechte nás.
Billie, co je kruci tohle?
Nedám ti Univerzitu.
Nikam s tebou nepůjdu.
A Umbrella, tu nový svět nezajímá.
Chtějí kontrolu.
A zrovna ty bys to měla vědět nejlíp, protože je to celý náš život.
Umřu dřív, než se tam vrátím.
Něco jsem ti chtěla říct.
Jade, když jsem zvolila Umbrellu, zvolila jsem špatně.
Měla jsem si vybrat tebe.
A teď jsem ti asi chtěla jen dát sbohem.
- Co to má znamenat? - Ten virus.
- Jsi imunní. - Nejsem.
Šíří se pomaleji, ale čas mi běží.
Rovnou až k nule.
Jen jsem tě chtěla znovu vidět.
Ráda si představuju, že jsi šťastná,
máš schopného muže, který se tě snaží umluvit na dítě.
Ale pak dostanu strach.
Pro Jade Weskerovou je to prostě moc usedlé.
Zachytili jsme signál.
Necelou míli odsud na západ tě hledá tým Univerzity.
Mohla bys taky odejít.
To, že nejsem na řetězu, neznamená, že jsem volná.
Potřebuju, abys udělala jednu věc.
Dej mi pěstí do obličeje.
- Cože? - Jo, a…
Při odběru jsme ti implantovali sledovací zařízení.
Byla jsem a pořád jsem tvoje sestra.
WESKEROVÁ
- Jade. - Gideone.
Hledáme tě.
Amrito.
- Chybělas mi. - Ty mně taky, zlato.
Musíme zmizet.
A taky zmizíme. Hodně rychle.
Jazyk.
Máš novou nejku?
To je vzorek.
Amrito, myslím, že tohle je to, co hledáme.
Pojďte. Jdeme.
Vezmi to do laborky a nikomu to neříkej.
Zdravím.
Ahoj.
Nazdar.
- Kde mám já uvítací výbor? - Přímo za mnou.
Mami!
Beo.
Mami.
Jsi v pořádku? V telefonu jsi zněla vyděšeně.
Já vím, ale už je mi líp. Jo?
- Jsi skutečná? - A ty jsi skutečný?
- Jsi v pořádku? Jsou všichni v pořádku? - Jo, nic nám není.
Mami. Hraju na klavír v soutěži talentů.
Klavír? Co se stalo s baletem?
Vlastně je to docela působivé. Bude se ti to líbit.
Jo, to určitě bude.
Tati, musím jít.
Uvidíme se u večeře.
Zkouška.
Jasně.
Co?
Byla jsem pryč šest měsíců, a tohle je všechno?
Chtělas, aby ronila krokodýlí slzy?
- Rvala si šaty z těla? - Ne.
Fajn. Jo, trošku trhání a možná slzička.
Chybělas mi.
Jo, to už je lepší.
O téhle chvíli jsem snila měsíce.
No, to je velmi…
lichotivé.
Dobře. Řekni mi, o co jsem přišla.
O nic extra.
Měli jsme rekordní úrodu. Čeká nás babyboom.
Jo, a Terencova skupina přivezla asi půlku istanbulské knihovny.
A co naše desetiletá dospělá dcera?
No, Beain pokrok je… výjimečný.
Myslím, že by mohla být tak trochu génius.
Matematika jí jde dobře. Na přírodní vědy a sport má přirozený talent.
Ale poslední dobou se nemůže nabažit…
literatury.
Jo. Teď hraje na klavír.
- Někdo musí být nadšený. - Jo.
Víš, jen buď opatrný.
Můj otec se taky snažil
svoje děti vychovat k obrazu svému.
A podařilo se mu to jen u jednoho.
Víš to určitě?
Ale no tak.
Řekni, že bys teď nechtěla být v laborce.
Nejsem jako můj otec.
- Jade, já jsem… - Ne, já…
Můj otec to všechno dělal jen kvůli sobě.
Když jsem byla v terénu, půl roku jsem…
neměla jsem se čím chlubit.
Tak jsem si řekla: zůstaň, dodělej to, ať nemusíš zase odejít.
Jo.
- A pak jsem našla tuhle nulu. - Myslíš tu hlavu?
Tomu bys neuvěřil. Věděla jsem, že nemůžu jen utéct.
Věděla jsem, že se pro ni musím vrátit.
Jinak by všechno bylo k ničemu.
A nedělala jsem to pro sebe. Dělala jsem to pro ni.
Ty ses vrátila?
Co myslíš tím, že ses musela vrátit?
Do bunkru.
Do bunkru Bratrstva? Do toho plnýho zrůd?
Nechápeš to. Tahle nula ovládá ostatní nuly.
Mohla by je přimět k poslušnosti.
Kdybych zjistila jak, chápeš, co by to znamenalo?
O tom jsme mluvili, že?
Už žádná zbytečná rizika. Žádná kamikadze Jade.
- Ne. Tak to nebylo. Musela jsem. - Ne, nemusela.
- Musela. - Nemusela.
Lžeš si do kapsy. Neudělalas to pro ni.
Dělala jsem to pro Beu. Proč bych jinak… Dobře.
- Co kdyby o tebe přišla? - Nepřišla.
- Tentokrát. - Tohle nedělej.
- Já jsem tu rodič. Jsem její matka. - A já jsem co?
Pán na hlídání?
Hele, to, že nejsem její biologický otec, neznamená…
Přestaň.
VÝCHOD
Jak to šlo?
Paní Kjóko se mě zeptala, jestli bych tam nechtěla jít na večeři.
Ve čtvrtek jako obvykle?
Co kdybychom tento týden vynechali? Když se máma vrátila.
Bude pracovat. Bude jí to jedno.
Pamatuješ, když jsme četli Sen noci svatojánské?
Jak Shakespeare napsal:
„Cílem umění je dát životu tvar.“
- Jo. - Jo.
No, mámina práce je umění, které dává tvar jejímu životu.
A bez toho by byla ztracená.
Proto je pořád pryč?
Když byla malá, její táta se pokusil dát svět do pořádku.
Ale místo toho ho ještě zhoršil.
A máma strávila celý svůj život tím, že se snažila to napravit.
Kvůli němu.
To není fér. Ona nic neudělala.
Ne, neudělala.
Ale to je druhá nejdůležitější věc, kterou bys měla o mámě vědět.
Která je ta první?
To, že tě miluje víc než cokoli jiného.
- Ahoj, týme. - Ahoj, mami.
- Vy nejíte? - Čekáme na tebe.
Dobře.
Protože já vám to všechno sním.
Co vy na to?
Nabereme si všechny laskominy.
Dneska usnula rychle.
To muselo být tím vzrušením.
Arjune.
- To, co jsem předtím řekla… - Na tom nesejde.
Ne, sejde.
Poslyš.
Den, kdy jsi mi vstoupil do života…
do Beina života…
Miluju tě.
Počkej.
Můj otec je mrtvý.
Sestra mi to řekla.
Umbrella ji poslala, aby mě přivedla zpět, ale nechala mě jít.
No, ty jí…
Chci říct, můžeš jí věřit?
Řekla, že umírá.
Jade.
Je mi to tak líto.
Jedna moje část…
si přehrává v mé hlavě vzpomínky jako domácí videa.
Ale ta druhá si přeje, abych ji bývala byla zabila, když jsem mohla.
Na pravoboku lodě duchů.
Lodě duchů, rozumím. Navrhuji kurz na zachycení.
SPRÁVNĚ
Promiň.
- V kolikátém měsíci jsi? - Já…
Ve druhém.
Ještě jsme to nikomu neřekli.
Mám trochu strach.
Dobře. Ten strach, adrenalin?
Ten budeš potřebovat při kojení ve dvě ráno,
při přebalování. Už tě někdy někdo počůral?
Jednou.
- Na vysoké. - Dobře.
Tak to se připrav, že toho bude víc.
Podle tebe to zní úžasně.
Však je.
Nikdy jsem děti nechtěla.
Byla jsem mladá a sama.
Byla to ta nejtěžší, nejlepší věc.
Amrito.
Mám z tebe takovou radost.
- Tak co, připravená to rozbalit? - Jdeme na to.
- V čem je tahle krasavice tak speciální? - Mohla by ovládat nuly.
Jak?
Vždycky jsme věděli, že virus se bude vyvíjet.
Ale nuly nevidí. Většina z nich neslyší.
Takže, jestli komunikovala…
Bylo to pomocí pachu.
Možná feromony. V jejím dechu.
Tahle žláza, přímo tady.
Nikdy jsem nic takového neviděla.
Nenech mě se do toho moc zabrat, jo? Bea má klavírní cosi.
Nastavila jsem budík. Budeš tam.
Díky. Pozoruji epitelovou tkáň.
Buňky nuly vylučují dva různé enzymy.
Ale…
Sakra.
Kontakt s kyslíkem je zničí.
Možná se musí s něčím smíchat?
Jako třeba?
Pokud se dostávají do hrdla a úst.
Sliny?
Dobře. A ty tvoří? Voda, elektrolyty, hleny…
Amyláza, lipáza, IgA a lyzozymy.
Ale poměry…
Existuje tisíce možných kombinací.
Pokus číslo jedna.
Pokus 11.
Pokus 22.
Pokus 35.
Pokus 44.
A tohle je konec pokusu 55.
Vzdávám to.
- Zítra začneme znovu. - Ne. Ještě jeden.
Už nám docházejí prekurzory.
Budeme to muset vyměnit s některou z laborek.
- Mohly bychom je ukrást. - Jade.
To je odporné.
Ale je to pokus 56.
Odporné zafungovalo.
Ten vzorek.
Je stabilní.
No to mě poser.
Bea.
- Jdi. Začnu je izolovat. - Ale…
- Napíšu ti, až budou připravené. - Dobře, ale jsou choulostivé.
- Musíš být opatrná, až… - Jade. Běž.
- Jo. - Jo.
- Děkuju. - Už běž.
- A získej vzorky! - Ano! Běž!
- Kde je Arjun? - Na něj zapomeň. Kde je moje žena?
- Pracuje. - Samozřejmě.
Stihly jste se aspoň naobědvat?
- Musí jíst. - Jasně, za dva.
Jako kdyby mi to neřekla.
Chtěla bych přivítat přátele, rodinu a rodiče
na oslavě umění a kultury,
do které jsme bez nadsázky všichni vložili celá svá srdce.
Proč tedy děti učit poezii, Shakespearovi, tanci a hudbě
v tomto okamžiku naší historie?
Všichni jsme odhodláni
shromáždit z naší minulosti vše, co lze,
a uchovat to v naší kolektivní paměti,
protože právě tím bylo umění ve svých nejstarších počátcích.
Byl to způsob, jak do našich duší vtisknout hluboké, emotivní příběhy.
Příběhy, o které jsme nechtěli přijít,
protože i v době, jako je tato, to my píšeme příběhy, které vyprávíme.
Beo?
Aplikuji první enzym na vzorek T-viru.
Virus se k tomuto enzymu ani nepřiblíží.
Podej mi ten druhý.
A tenhle enzym jako by ho přitahoval.
- Pokud se to přeneslo vzduchem… - Přenos vzduchem.
Mohla bys označit cíl a poslat na něj nuly.
- Ale s červenými… - Držet je stranou.
Jade.
Pokud je to pravda, musíme to otestovat. Na skutečné nule.
Nejdřív musíme získat povolení.
Zakotvíme a počkáme dva týdny.
A to uděláme.
Pokud nebudeš u Paola v rozumnou hodinu,
nakope mi zadek.
Tumáš.
- Hej. - Sakra.
Serene.
- Hej. - Hej.
Hej. Jsi vzhůru brzo.
No, v reálu je tu docela hluk,
ale člověk si zvykne.
- Potřebuješ s tím pomoct? - Ne, to je v pořádku.
- Dobře. - Díky.
Mami?
Beo.
Přinesla jsem ti…
Cos to udělala?
To nic. Všichni jsou v pořádku. Jsi se mnou a v bezpečí.
Mám to všechno pod kontrolou.
Právě vylezla ze studené vody. Co se stane nulám v zimě?
- Zpomalí se. - Přesně.
Ví to táta?
Tady, něco ti ukážu.
Ale musíš zůstat až tady, dobře?
Když jsem byla pryč, našla jsem nulu, která uměla mluvit s ostatními nulami.
- Nuly neumí mluvit. - Slovy ne.
Vidíš tohle?
To je feromon.
Je to něco jako parfém.
Když ho nuly ucítí, neublíží ti.
Když to rozprášíme na lidi na lodi, na celá města,
mohli bychom vybudovat celý nový svět, takový, jaký býval dřív.
Táta říkal, že když byl kluk, mohl jíst zmrzlinu každý den,
nejen na Nový rok.
Můžeš mít zmrzlinu a všechno, co chceš.
Takový svět chci pro tebe, Beo.
- Dobře. - Jo?
Ale teď musím přijít na to, jak tahle věc funguje.
Zůstaň tady u dveří.
- Mami? - To nic.
Ani nepozná, že jsem tady.
Funguje to!
Beo! Vypadni! Běž.
Uteč!
Pomoc!
- Co se stalo? - Tamhle! Tam!
Beo?
Co to bylo?
Panebože.
Ne.
- Beo? - Tati!
- Je jich tam víc? - Nevím.
Ne.
Je to…
Je to moje vina.
Přinesla jsem to na loď.
- Kvůli testům. - Za to můžeš ty?
Myslela jsem, že…
My… pracovaly jsme…
Zabilas ji.
- Přilétají! Tam nahoře! - Vidíte je?
Jsou tu vrtulníky.
Jdeme na to.
- Chci vědět, co ho zabilo. - Ano, madam.
Tak se na to podíváme.
Zajímavé.
To je šílené!
Nemůžete mě tu držet.
Od kdy jsi takový strašpytel?
Ahoj, kámo.
PODLE VIDEOHRY „RESIDENT EVIL“ OD SPOLEČNOSTI CAPCOM
Překlad titulků: Kamila Králíková