СЕРІАЛ NETFLIX
ЗАРЕЗЕРВОВАНЕ ПАРКУВАЛЬНЕ МІСЦЕ
НАЙКРАЩИЙ ПРАЦІВНИК МІСЯЦЯ
Відділ маркетингу — об 11:15, бухгалтерія — об 11:25,
а відділ розробки — об 11:40.
-На лінії Токіо. -Скажи «ні».
-Кому? -Усім.
Альберте.
Що сталося з твоїм гарним личком?
Це з учора.
Він відбивався.
-Але ж ти щось… -Нічого.
-Фантастика. -Можливо, є інший спосіб.
«Радість».
Правильна доза послабить внутрішні гальма.
І якщо підмішати скополамін…
-Який викликає деменцію? -Так, у великій дозі,
але розробляли його як сироватку правди.
Якщо не помиляюсь, це поєднання має діяти, як посилений тіопентал натрію.
А якщо помиляєшся?
Не знаю, але вибір у нас невеликий.
Хтось може дізнатися, що він тут, і почати рознюхувати.
Привіт, Анхелю. Як почуваєшся?
Я доктор.
Не з тих, що лікують пацієнтів,
але я теж знаю, що, відчуваючи біль,
усі насправді хочуть лише одного: щоб він минув.
Ти теж цього хочеш?
Бо я готовий допомогти.
Я твій друг.
-Що це? -Допомога.
Це допоможе позбутися болю.
Але ти маєш відповісти на питання.
Хто розповів тобі, що тут сталося?
Ну?
-Не треба цього робити. -Якби ж то.
Відповідай на питання, інакше я піду.
І той, хто мене замінить, буде набагато гірший.
Від нього отримаєш тільки біль.
І ніхто нікому не зможе допомогти. Це останній шанс.
ХТО ЗНАЄ ПРО МОЇХ ДОЧОК?
Ніхто.
Неправильно.
Але знаєш…
Усе одно спробуймо.
Чекай. Передай моєму батьку, що мені шкода.
-Що сталося? -Я казав, що може не вийти.
-Ну що? -Пульсу немає.
Розряд.
-Заряджаю. -Я шукала крота.
Розряд.
І ти щойно вбив чи не єдиного, хто міг його видати.
Це ти?
Евелін.
Якби я хотів знищити тебе та «Амбреллу»,
я міг зробити це вже тисячу разів.
-Тому відвали. -Стій.
Навіщо? Він мені нічого не зробить.
Шкодити мені — шкодити «Амбреллі».
І будьмо чесні, «Амбрелла» —
це все, що ти маєш.
Містере Рот.
Зберіть усе й приготуйтесь іти. Ясно?
Працюйте.
Ви чули наказ. Ідіть.
Ми такі ж, як ви.
-Залазь! -Ану повтори.
Сувенір?
Запакуй це й поклади до моїх речей.
Ну що, як життя?
«Як життя»?
-Ви взяли в мене кров. -Вибач. Протокол.
Думала, ти не покидаєш територію «Амбрелли».
Хіба це дивно?
Мене відправила по тебе Евелін.
Я її відмовляла, але вона думає, що ти потрібна майбутньому світу.
«Майбутньому світу»?
-Ти ж знаєш, вона не просить. -А їй і не треба.
За неї все зробить її маленька іграшка.
Її улюблений проєкт.
Ми бачились, коли тобі було 18, ти була вагітна і без двох зубів.
Де дитина?
Втратила.
-Як тато? -Помер, питаючи про тебе.
Так. Для Альберта було нормально мати улюбленців.
Я не була улюбленою.
Ну, не відразу.
Але потім, прагнучи все виправити, ти почала свою відчайдушну боротьбу.
Пригадуєш?
Наш батько був психопатом.
Звісно, але в усіх свої недоліки.
Джейд, час повертатися. Хіба ти не стомилась?
З останньої зустрічі ти провела пів року в Токіо, і майже рік у Гренландії.
Аж поки тебе не зловили з головою в рюкзаку.
І хто після цього психопат?
Куди збиралися?
«Університет» — це ж головний пункт? Каламбур ненавмисний.
Так, Бакстер був корисним пройдисвітом.
Ми шукали ваш штаб.
Де він?
-Пішла ти. -Пішла ти.
Моя удача.
Залиште нас.
Біллі, про що це в біса все?
Я не здам тобі «Університет».
І нікуди з вами не піду.
А «Амбрелла»? Плювати вона хотіла на новий світ.
Їй потрібна влада.
І ти маєш знати це, як ніхто, бо так було все наше життя.
Я краще помру, ніж повернуся туди.
Це я й хотіла почути.
Джейд, коли я обрала «Амбреллу», я помилилася.
Я мала обрати тебе.
Тепер я просто хочу попрощатися.
-І що це означає? -Вірус.
-У тебе імунітет. -Ні.
Так, він повільніший, але час спливає.
Аж до нуля.
Я хотіла ще раз побачитись.
Я люблю думати про тебе як про щасливу, працьовиту напарницю,
яка вмовляє мене створити сім'ю.
А потім хвилююся.
Бо такий образ надто спокій для Джейд Вескер.
Ми перехопили сигнал на заході. Люди з «Університету» тебе шукають.
Ти теж можеш піти.
Хоч і без ланцюгів, але я не вільна.
І ти маєш дещо зробити.
Удар мене в обличчя.
-Що? -І ще…
Коли брали кров, вживили маячок.
Я завжди буду твоєю сестрою.
ВЕСКЕР
-Джейд. -Ґідеоне.
Ми тебе шукали.
Амріто.
-Я скучила. -Я теж, люба.
Гей. Треба йти.
І ми підемо. Дуже швидко.
Язик.
Нова найкраща подруга?
Це зразок.
Амріто, думаю, це те, що ми шукали.
Добре, ходімо.
У лабораторію. І нікому ні слова. Іди.
Як ви?
Привіт.
Гей.
-А де мій вітальний комітет? -Прямо за мною.
Мамо!
Бі.
Мамо.
Усе добре? По телефону ти була налякана.
Знаю. Але мені вже краще, бачиш?
-Ти справжня? -А ти справжній?
Як ти? У всіх усе добре?
-Ага. -Так, усе добре.
Я гратиму на фортепіано на конкурсі.
Фортепіано? А що з балетом?
У неї неймовірний талант.
Тобі сподобається.
Так, і не сумніваюсь.
Тату, я вже піду.
Побачимося за вечерею.
Репетиція.
Ясно.
-Що? -Отже,
мене не було пів року, і оце все?
А ти думала, вона литиме ріки сліз і рватиме на собі одяг?
Ні.
Ну добре, думала, трішки порве, може, порюмсає.
Я скучив.
Сподіваюся.
Я місяцями мріяла про цю мить.
Це дуже…
приємно чути.
Добре. Розповідай, що я пропустила.
Пригод не було. Зібрали рекордний урожай.
Стався бебі-бум.
А група Теренса повернула пів бібліотеки зі Стамбула.
А що наша десятирічна дочка, кмітлива на 35 років?
Успіхи Бі, вони… Вона надзвичайна.
Можливо, вона навіть геній.
Їй добре дається математика.
Є хист до природничих наук і спорту.
Але знедавна ніщо її так не цікавить,
як література.
Так.
А ще вона тепер грає на фортепіано.
-Певно, дехто в захваті. -Так.
Просто будь обережний.
Мій батько був із тих, хто виховує дітей собі подібними.
І в нього вийшло тільки з однією.
Упевнена?
Ну справді. Ще скажи, що не хочеш у лабораторію.
Я не така, як батько.
-Джейд, я не… -Ні, я…
Мій батько так вчинив, бо думав тільки про себе.
Я провела пів року у від'їзді, але…
Але я нічого не досягла.
Тому я сказала собі: «Залишся, усе дороби, щоб більше не довелося нікуди їхати».
-Так. -І тоді я знайшла одного нуля.
Ту голову?
Ти не повіриш.
Я знала, що не можу просто втекти.
Я мусила по неї повернутися.
Інакше все було б дарма.
І я пішла на це не заради себе, а заради неї.
Ти повернулася?
Що значить «мусила повернутися»?
У бункер.
Бункер «Братства»? Де купа чудовиськ?
Ти не розумієш.
Вона могла контролювати інших нулів.
Керувати ними.
Якщо вдасться з'ясувати як, уявляєш, що це означатиме?
Ми вже це обговорювали. Пам'ятаєш?
Більше без ризиків.
-Жодної Камікадзе Джейд. -Ні. Усе не так.
-Я мусила. -Ні.
-Так. -Неправда.
І ти брешеш сама собі,
-бо це не заради Бі. -Заради Бі. Чому ще…
-А якби ти загинула? -Не загинула.
-Цього разу. -Не починай.
Вона — моя дочка. Це я її мати.
А я хто, га?
Нянька?
Те, що я не її рідний батько, не значить…
Просто припини.
ВИХІД
Ну що, як усе було?
Міс Кьоко запрошувала на вечерю.
У четвер, як завжди?
Може, цього тижня пропустимо? Усе-таки мама повернулася.
Їй не до того. Вона працюватиме.
Гей, пам'ятаєш «Сон літньої ночі»?
Шекспір писав:
«Мистецтво — це спосіб дати життю форму».
-Так. -Так.
Так от, мамина робота — теж мистецтво,
яке дає форму її життю.
Без нього вона не зможе.
Це тому вона постійно кудись їде?
Коли мама була молодша, її тато намагався врятувати світ.
Але натомість, він зробив його набагато гіршим.
І твоя мама присвятила життя, щоб усе виправити.
-Його помилки. -Це нечесно.
Вона ж не винна.
Ні. Не винна.
Але це другий найважливіший факт, який слід про неї знати.
А який перший?
Вона любить тебе понад усе на світі.
-Усім привіт. -Привіт, мамо.
-Чому не їмо? -Тебе чекаємо.
Добре. Бо я з'їм усі ваші порції.
Як вам таке?
Заберемо собі все гаряченьке.
Вона сьогодні рано лягла.
Насичений був день.
Арджуне.
-Те, що я сказала… -Це не важливо.
Ні, важливо.
Слухай.
День, коли ти з'явився в моєму житті…
і в житті Бі…
Я кохаю тебе.
Гей, чекай. Зажди.
Мій батько помер.
Сестра розповіла.
«Амбрелла» відправила її повернути мене, але вона мене відпустила.
Ну, а ти…
Тобто, ти їй довіряєш?
Вона сказала, що вмирає.
Джейд.
Співчуваю.
Частина мене…
зараз відтворює в голові спогади, наче старі домашні відео.
А інша частина шкодує, що я не вбила її, коли був шанс.
Кораблі-привиди, правий борт.
Прийнято. Вираховую курс.
УСПІХ
Вибач.
-На якому вже місяці? -Я…
На другому.
Ми ще нікому не казали.
Я трохи налякана.
Добре. Цей страх і адреналін
знадобляться, коли годуватимеш вночі
та мінятимеш підгузки. І на тебе колись пісяли?
Було раз.
-Коледж. -Ясно.
Ну, тепер буде набагато частіше.
Прозвучало казково.
Так і є.
Я не хотіла дітей.
Була молода й самотня.
І це стало найкращим випробуванням у моєму житті.
Амріто.
Я дуже за тебе рада.
Ну що, готова її розколоти?
Уперед.
І чим ця пані така особлива?
Вона могла керувати іншими нулями.
Як?
Ми знали, що вірус еволюціонує.
Але нулі сліпі.
І більшість — глухі.
-Якщо вони спілкувалась… -То через запах.
Може, через феромони. В її подиху.
Оця залоза.
Я такого ще не бачила.
Не дай мені сильно захопитися. У Бі сьогодні виступ.
З будильником не пропустиш.
Добре. Обстежуємо епітелій.
Клітини вірусу виробляють два чітких види ферментів.
Але… Чорт.
Від контакту з киснем вони розпадаються.
Може, треба змішати з чимось?
Наприклад?
Вони ж потрапляють їй у горло, у рот.
Слина?
Гаразд. Що нам треба?
Вода, електроліти, слиз.
Амілаза, ліпаза, імуноглобуліни А та лізоцими.
Але пропорції…
Можливих комбінацій — тисячі.
Перший тест.
Одинадцятий тест.
Двадцять другий тест.
Тридцять п'ятий тест.
Сорок четвертий тест.
П'ятдесят п'ятий тест завершено.
Мені вистачить.
-Завтра продовжимо. -Ні. Давай ще раз.
Реактиви майже скінчились.
Треба купити ще в інших лабораторій.
-Можна вкрасти. -Джейд.
Це просто огидно.
Зате маємо 56-й тест.
Огидно, зате успішно.
Цей зразок.
Він стабільний.
Щоб мене.
Бі.
-Іди. Я почну просіювання. -Але…
-Напишу, щойно закінчу. -Це делікатна справа.
-Треба обережно… -Джейд. Іди вже.
-Так. -Так.
-Дякую. -Іди.
-І підготуй зразки. -Знаю. Іди.
-А де Арджун? -Байдуже. Де моя дружина?
-Працює. -Ще б пак.
Ви хоч робили перерву на обід?
-Їй треба їсти. -Так, за двох.
Ніби вона мені б не сказала.
Вітаю всіх друзів, рідних та батьків
на нашому святі мистецтва та культури,
в яке, будьте певні, ми вклали всю душу.
Але навіщо привчати дітей до поезії, Шекспіра, танців і музики зараз,
на такому етапі нашої історії?
Гадаю, ми поставили собі за мету зібрати якомога більше здобутків минулого
й зберегти їх у нашій колективній пам'яті,
бо саме для цього існувало мистецтво з найдавніших часів.
Це був спосіб викарбувати глибокі й зворушливі історії в душі.
Історії, які ми не хочемо забувати,
бо навіть у такі часи, як зараз, ми — це історії, які ми розповідаємо.
Бі?
Випробовую перший фермент на зразку Т-вірусу.
До цього ферменту вірус навіть не наближається.
Дай другий.
А цей, навпаки, його притягує.
Отже, якщо розвіяти його у повітрі…
«У повітрі». Так можна помітити ціль і нацькувати на неї нулів.
-А червоним… -Відганяти їх.
Джейд.
Якщо все так, треба провести випробування.
На справжньому нулі.
Але потрібно взяти дозвіл.
Пришвартуватися й зачекати два тижні.
Так і зробимо.
Якщо вчасно не поверну тебе Паоло, він мене приб'є.
Тримай.
ЛОРАЗЕПАМ
-Гей, Серін. -Привіт.
-Привіт.
Гей, а ти сьогодні рано.
Так. Просто зовні завжди так шумно. Гадаю, вже звикла до цього.
-Допомогти? -Ні, не треба. Я сама.
-Добре. -Дякую.
Мамо?
Бі.
Я принесла тобі…
Що ти зробила?
Гей, не бійся.
Усе добре. Я поряд, ти в безпеці.
Усе під контролем.
Вона вилізла з холодної води. А як на них діє холод?
-Сповільнює. -Точно.
А тато знає?
Давай. Я тобі дещо покажу.
Але ти маєш стояти аж тут, добре?
Коли була у від'їзді, я знайшла нуля, який міг спілкуватися з іншими нулями.
Нулі не говорять.
Не за допомогою слів.
Бачиш це?
Це феромон.
Це такий запах.
І відчувши його, нуль не зможе на тебе напасти.
А якщо захистити ним екіпаж, а потім цілі міста,
можна буде збудувати новий світ, повернути все, що в нас було раніше.
Тато казав, що в дитинстві він міг їсти морозиво щодня.
Не лише на Новий рік.
Буде тобі морозиво. І взагалі все, що тільки забажаєш.
Я хочу, щоб у тебе було все.
-Добре. -Так?
Але спершу треба перевірити, чи воно працює.
Залишайся там. Біля дверей.
-Мамо? -Не хвилюйся.
Вона мене й не помітить.
Вийшло.
Бі! Вийди! Швидше!
Тікай!
Допоможіть!
-Що таке? -Отам! Там!
Бі?
Бі!
-Що сталось? -Господи.
-Ні. -Паоло.
-Бі? -Тату!
-Є інші? -Не знаю.
Ні. Це…
Це я винна.
Її притягла я.
-Для випробування. -Ти?
Я не думала, що…
Ми працювали над…
Це ти її вбила!
-Летять! Обережно! -Бачите їх?
Вертольоти летять.
Починаю.
-Я хочу знати, що його вбило. -Добре.
Подивимось.
Цікаво.
Це божевілля!
Ви не можете мене тут тримати.
Відколи ти став таким боягузом?
Здоров, братику.
НА ОСНОВІ ВІДЕОГРИ «ОСЕЛЯ ЗЛА»
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка