EN NETFLIX-SERIE
RESERVERAD PARKERING
Du har marknadsföring kl. 11.15, revision kl. 11.25
och produktutveckling kl. 11.40.
-Tokyo är i telefon. -Säg "nej".
-Till vem? -Alla.
Albert,
vad har hänt med ditt söta ansikte?
Det är… igår kväll. Han slogs tillbaka.
-Men du har… -Inget.
-Fantastiskt. -Det kanske finns ett annat sätt.
Joy.
Med rätt dos sänker det hämningar.
-Om vi blandar det med skopolamin… -Mot Alzheimer?
Det är höga doser mot alzheimer,
men det utvecklades som ett sanningsserum av CIA.
Om jag har rätt kan kombinationen fungera som
natriumtiopental på steroider.
Och om du har fel?
Jag vet inte, men vi har inte så många alternativ.
Folk kan få reda på att han är här. De kan börja fråga.
Hej Angel. Hur mår du?
Jag är en doktor.
Inte en sån som jobbar med patienter,
men jag vet att när nån har ont
är allt de vill att smärtan ska upphöra.
Är det vad du vill?
För jag vill hjälpa dig.
Jag är din vän.
-Vad är det? -Hjälp.
Det här kan ta bort all din smärta.
Du behöver bara svara på en fråga först.
Vem berättade för dig vad som hände här?
Nå?
-Du behöver inte göra det här. -Jag önskar att det var sant.
Svara på frågan eller så går jag.
Personen som kommer efter mig kommer vara ännu värre.
Han kommer bara vara smärta.
Och då kan vi inte hjälpa varandra. Som vi kan nu.
VEM KÄNNER TILL MINA DÖTTRAR?
Ingen.
Fel svar.
Men…
-Vi försöker ändå. -Vänta.
Säg åt min far att jag är ledsen.
Vad hände?
Jag sa att det kanske inte funkar.
-Vad har vi? -Ingen puls.
Undan.
-Laddar. -Jag letade efter en mullvad.
Undan.
Du kanske precis har dödat den enda som kan leda mig till honom.
Är det du?
Evelyn.
Om jag ville förgöra dig och Umbrella
har jag haft chansen tusen gånger.
Så dra åt helvete.
Sluta.
Varför? Han gör inget mot mig.
Om du skadar mig skadar du Umbrella.
Och Umbrella…
…är allt du har.
Mr Roth.
Jag vill att allt packas och förbereds. Förstått?
Gör det.
Du hörde ordern. Gå.
Vi är samma.
Souvenir?
Packa det här bland mina personliga saker.
-Hur är det? -Hur det är?
-Du tog mitt blod. -Förlåt. Enligt rutin.
Jag trodde att du aldrig lämnade Umbrella.
Kan du klandra mig?
Evelyn skickade mig för att hämta dig.
Jag sa att det var tidsslöseri,
men hon tror att du blir användbar i världen som kommer.
"Världen som kommer"?
Du vet att hon inte frågar.
Hon behöver inte.
Hon skickade sin lilla leksak för att göra det.
Hennes favoritprojekt.
Sist jag såg dig
var du 18 och gravid och hade två utslagna framtänder.
Var är ungen?
Jag förlorade den.
-Hur mår pappa? -Han dog medan han frågade efter dig.
Ja. Albert hade sin favorit.
Jag var inte hans favorit.
Kanske inte i början.
Men sen jobbade du hårt för att gottgöra för dina synder.
Låter det bekant?
Vår far var en psykopat.
Visst, men vi har alla våra problem.
Jade, det är dags att komma in. Är du inte trött?
Sen jag såg dig sist har du varit sex månader i Tokyo,
nästan ett år på Grönland.
Tills du blev fångad med ett huvud i väskan.
Snacka om psykopat.
Vart var ni på väg?
Universitetet.
Var det dit ni var på väg? Va?
Ja. Baxter var en effektiv tjallare. Vi har letat efter stället.
Var är det?
-Dra åt helvete. -Dra åt helvete.
Tvillingar. Jinx.
Utrym.
Billie, vad fan är det här för skit?
Jag ger dig inte Universitetet.
Jag går ingenstans med dig.
Och Umbrella bryr sig inte om nån ny värld.
De vill ha kontroll.
Och du av alla borde veta för det har varit så hela vårt liv.
Jag dör innan jag går tillbaka dit.
Jag ville att du skulle säga det.
Jade, när jag valde Umbrella valde jag fel.
Jag borde ha valt dig.
Och nu vill jag väl egentligen bara säga hej då.
-Vad ska det betyda? -Viruset.
-Du är immun. -Nej, det är jag inte.
Det rör sig långsammare, men klockan tickar ändå.
Ända ner till noll.
Jag ville bara träffa dig igen.
Jag vill tro att du är lycklig,
jobbar hårt och har en partner som vill bilda familj,
men sen undrar jag…
Det är nog lite för normalt för Jade Wesker.
Vi snappade upp en signal.
Ett Universitetsteam letar efter dig 1,5 kilometer västerut.
Du kan också sticka.
Jag är inte fri bara för att jag inte är fastkedjad.
Du behöver bara göra en sak.
Slå mig i ansiktet.
-Va? -Och…
De placerade en spårare när vi tog ditt blod.
Jag slutade aldrig att vara din syster.
-Jade. -Gideon.
Vi har letat efter dig.
Amrita.
-Jag har saknat dig. -Detsamma, hjärtat.
Vi måste röra på oss.
Vi ska röra på oss. Snabbt.
Tunga.
Har du hittat en ny bästis?
Det är ett prov.
Amrita, det är nog det här som vi har letat efter.
Kom igen. Nu går vi.
Ta det till labbet. Berätta inte för nån.
Läget?
Hej.
-Var är välkomstkommittén? -Bakom mig.
Mamma!
Bea.
Mamma.
Är du okej? Du lät rädd på telefon.
Jag vet. Men nu mår jag bättre.
-Är du på riktigt? -Är du på riktigt?
-Är du okej? Är alla okej? -Ja, vi mår bra.
Mamma. Jag ska spela piano i talangshowen.
Piano? Vad hände med baletten?
Det är rätt imponerande. Du kommer att älska det.
Det tror jag säkert.
Pappa, jag måste gå.
Vi ses vid middagen.
Repetitionen.
Visst.
Va?
Jag har varit borta sex månader. Var det allt?
Ville du att hon skulle bryta ihop?
-Slita sönder kläderna? -Nej.
Okej. Kanske lite slitande. Kanske en tår.
Jag har saknat dig.
Det är bäst det.
Jag har fantiserat om det här i flera månader.
Det är verkligen…
…smickrande.
Okej. Berätta vad jag har missat.
Det har varit bra.
Vi fick en rekordskörd. Det har varit en babyboom
och Terrences grupp tog hem ett halvt bibliotek från Istanbul.
Och hur är det med vår tioåriga, snart 35-åriga dotter?
Beas framsteg har varit… exceptionella.
Jag tror att hon kanske är ett geni.
Hon är duktig på matte, vetenskap och sport,
men på sistone är hon bara intresserad av…
…litteratur.
Ja. Hon spelar piano nu.
-Nån måste vara överlycklig. -Ja.
Var försiktig bara.
Min far var en sån förälder
som ville uppfostra barnen till sin avbild.
Han lyckades bara med en av oss.
Är du säker?
Kom igen.
Vill du verkligen inte vara i labbet just nu?
Jag är inte som min far.
-Jade, jag menade inte… -Nej, jag…
När min far gjorde det han gjorde brydde han sig bara om sig själv.
När jag var ute i fält i sex månader…
Jag fick inget för det.
Så jag sa till mig själv att stanna, slutföra jobbet så slipper du åka igen.
Ja.
-Sen hittade jag en nolla. -Huvudet?
Du anar inte. Jag kunde inte bara sticka.
Jag visste att jag måste gå tillbaka.
Annars hade allt varit förgäves.
Och jag gjorde det för hennes skull.
Gick du tillbaka?
Vadå "måste gå tillbaka"?
Till bunkern.
Broderskapets bunker? Den som är full av monster?
Du förstår inte. Den här nollan kunde styra andra nollor.
Den kunde få dem att göra saker.
Om jag kan ta reda på hur, förstår du vad det innebär?
Vi pratade ju om det här.
Inga fler onödiga risker. Ingen mer kamikaze-Jade.
-Det var inte så. Jag var tvungen. -Nej, det var du inte.
-Jo. -Nej.
Tro inte att du gjorde det för Beas skull.
Självklart gjorde jag det för Bea. Varför…
-Om du dött då? -Det hände inte.
-Den här gången. -Sluta.
-Jag är föräldern här. Jag, hennes mor. -Vad är jag då?
Barnvakten?
Jag är inte hennes biologiska far men det betyder inte…
Sluta bara.
UTGÅNG
Hur gick det?
Ms Kyoko frågade om jag ville äta middag där.
Torsdag som vanligt?
Du kanske kan hoppa över den här veckan eftersom mamma är hemma igen?
Hon jobbar. Hon bryr sig inte.
Minns du när vi läste En midsommarnattsdröm?
Shakespeare skrev:
"Syftet med konsten är att ge form åt livet."
-Ja. -Ja.
Din mammas arbete är hennes konst, och den ger form åt hennes liv.
Hon skulle vara vilse utan det.
Är det därför hon alltid är borta?
När mamma var liten försökte hennes pappa fixa världen.
Men han gjorde den mycket värre.
Och din mamma har spenderat hela sitt liv på att försöka gottgöra för det.
För honom.
Så orättvist. Hon gjorde ju inget.
Nej, det gjorde hon inte.
Men det är det näst viktigaste att veta om henne.
Det viktigaste då?
Att hon älskar dig mer än nåt annat.
-Hej teamet. -Hej mamma.
-Äter ni inte? -Vi väntade på dig.
Bra.
För jag ska ta era portioner.
Vad sägs om det?
Vi ska ta alltihop.
Hon somnade snabbt.
Måste ha varit all uppståndelse.
Arjun.
-Det jag sa förut… -Det spelar ingen roll.
Jo, det gör det.
Lyssna.
Dagen då du kom in i mitt liv…
…i Beas liv…
Jag älskar dig.
Vänta.
Min far är död.
Min syster berättade det.
Umbrella skickade henne för att hämta mig, men hon släppte mig.
Kan du…
Jag menar, kan du lita på henne?
Hon sa att hon är döende.
Jade.
Jag är så ledsen.
En del av mig…
…spelar upp minnen i huvudet som en film.
Men den andra delen önskar att jag dödat henne när jag hade chansen.
Spökskepp driver på styrbords sida.
Spökskepp upptäckt. Rekommenderar genskjutning.
KORREKT
Förlåt.
-Hur långt gången är du? -Jag…
Två månader.
Vi har inte berättat för nån.
Jag är lite… livrädd.
Bra. Den rädslan, adrenalinet…
Du kommer behöva den när barnet ska äta kl. 02.00,
när du byter blöjor. Har du blivit kissad på förut?
En gång.
-I college. -Okej.
Förvänta dig mer sånt.
Du får det att låta fantastiskt.
Det är det.
Jag ville aldrig ha barn.
Jag var ung och ensam.
Det var jobbigt och fantastiskt.
Amrita.
Jag är så glad för din skull.
-Är du redo? -Nu kör vi.
-Vad är så speciellt med skönheten? -Hon kunde styra andra nollor.
Hur?
Vi visste hela tiden att viruset skulle utvecklas.
Men nollor ser inte. De flesta hör inte.
Så om hon kommunicerade…
Var det genom doft.
Feromoner kanske. I andedräkten.
Den här körteln.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Låt mig inte glömma bort tiden. Jag måste på Beas pianogrej.
Jag har ställt ett larm. Du kommer hinna.
Okej. Observerar epitelvävnaden.
Nollornas celler avger två distinkta enzymer.
Men…
Fan också.
Om de utsätts för syre bryts de ner.
De kanske måste blandas med nåt?
Som?
Om de kommer in i hennes hals, hennes mun.
Spott?
Okej. Och vad är det? Vatten, elektrolyter, slem…
Amylas, lipas, immuglobin och lysozymer.
Men proportionen…
Det finns tusentals möjliga kombinationer.
Försök ett.
Försök 11.
Försök 22.
Försök 35.
Försök 44.
Och det där var försök 55.
Jag slutar nu.
-Vi börjar om i morgon. -Nej. En till.
Vi har nästan slut på föregångare.
Vi måste byta med ett av de andra labben.
-Vi kan stjäla dem. -Jade.
Vad äckligt.
Men det är försök 56.
Äckligt fungerade.
Provet.
Det är stabilt.
Helvete.
Bea.
-Gå. Jag börjar isolera dem. -Men…
-Jag messar dig när de är klara. -Okej, men de är sköra.
-Du måste vara försiktig när… -Jade. Gå.
-Ja. -Ja.
-Tack. -Gå.
-Och fixa prover. -Ja. Gå.
-Var är Arjun? -Glöm honom. Var är min fru?
-Jobbar. -Så klart.
Tog ni ens lunchpaus?
-Hon behöver äta. -Ja, för två.
Som om hon inte skulle berätta.
Jag vill välkomna vänner, familj och föräldrar
till en hyllning till konsten och kulturen.
Vi har lagt ner hela vår själ i den.
Varför lär vi barn poesi, Shakespeare, dans och musik
under den här tiden i vår historia?
Jag tror att vi alla vill
samla allt vi kan från vårt förflutna
och bevara det i vårt kollektiva minne,
för det var det som konst innebar i begynnelsen.
Det var ett sätt att befästa känslomässiga berättelser i själen.
Berättelser som vi inte ville förlora,
för även i tider som dessa är vi de historier vi berättar.
Bea?
Introducerar det första enzymet i ett prov av T-viruset.
Viruset vill inte vara i närheten av enzymet.
Ge mig det andra.
Men det här enzymet drar till sig det.
-Så om det blev luftburet… -Luftburet.
Då kan man markera ett mål och skicka nollor efter det.
-Men med den röda… -Hålla dem borta.
Jade.
Om det här stämmer måste vi testa det. På en riktig nolla.
Vi måste bara få tillstånd först.
Lägga till skeppet och vänta två veckor.
Det ska vi.
Om jag inte tar dig tillbaka till Paolo i tid
kommer han spöa mig.
Varsågod.
-Hej. -Helvete!
Serene.
-Hej. -Hej.
Hej. Du är uppe tidigt.
Det är så mycket oväsen på fältet.
Man blir van vid det.
-Behöver du hjälp? -Nej, det är lugnt.
-Okej. -Tack.
Mamma?
Bea.
Jag kom för att ge dig…
Vad har du gjort?
Det är okej. Allt är okej. Du är med mig så du är trygg.
Jag har allt under kontroll.
Hon har varit i kallvatten. Vad händer med nollor i kylan?
-De blir långsamma. -Precis.
Vet pappa?
Här. Jag ska visa dig nåt.
Men du måste stå ända här borta. Okej?
När jag var borta hittade jag en nolla som kunde prata med andra nollor.
-Nollor kan inte prata. -Inte med ord.
Ser du det här?
Det är ett feromon.
Det är som en lukt.
När nollor känner den lukten kan de inte göra illa en.
Om vi använder det här på folk på fartyget, i hela städer,
kan vi bygga en ny värld, göra den normal igen.
Pappa sa att när han var liten kunde han äta glass varje dag,
inte bara på nyårsafton.
Du kan få glass och du kan göra vad du vill.
Jag vill att du får en sån värld, Bea.
-Okej. -Ja?
Men nu måste jag lista ut hur den här fungerar.
Stanna vid dörren.
-Mamma? -Det är okej.
Hon vet inte att jag är här.
Det funkade!
Bea! Ut! Gå!
Spring!
Hjälp!
-Vad är det? -Där borta! Där!
Bea?
Vad var det?
Herregud.
Nej.
-Bea? -Pappa!
-Finns det fler? -Jag vet inte.
Nej.
Det är…
Det är mitt fel.
Jag tog den ombord.
-Jag testade. -Är det ditt fel?
Jag trodde inte…
Vi jobbade.
Du dödade henne.
-Den kommer. Se upp! -Ser du dem?
Helikoptrar på väg.
Då kör vi.
-Jag vill veta vad som dödade honom. -Okej.
Vi ser efter.
Intressant.
Det här är galet!
Ni kan inte hålla mig här.
Sen när är du så lättskrämd?
Hej, brorsan.
BASERAD PÅ TV-SPELET "RESIDENT EVIL" FRÅN CAPCOM
Undertexter: Louise Arnesson