EN NETFLIX-SERIE
PARKERING RESERVERT
Du har markedsføring klokken 11:15, regnskap klokken 11:25
og produktutvikling kl. 11:40.
-Tokyo er på linjen. -Si "nei" til dem.
-Hvem? -Alle sammen.
Albert.
Hva skjedde med det vakre ansiktet ditt?
Det er fra i går kveld. Han kjempet tilbake.
-Men du har… -Ingenting.
-Fantastisk. -Men det kan være en annen måte.
Joy.
Ved riktig dosering senker det hemningene.
-Hvis vi blandet det med scopolamin… -Alzheimermedisinen?
De bruker høye doser for Alzheimer,
men det ble utviklet som et sannhetsserum av CIA.
Hvis jeg har rett, kan den kombinasjonen virke som
en natriumpentotal på steroider.
Og hvis du tar feil?
Jeg vet ikke, men vi går tom for alternativer.
Folk kan få vite at han er her. De kan begynne å stille spørsmål.
Hallo, Angel. Hvordan føler du deg?
Jeg er lege.
Ikke den typen som jobber med pasienter,
men jeg vet at når noen har det vondt,
ønsker de bare at smerten skal gå over.
Er det det du vil?
For jeg vil hjelpe deg.
Jeg er din venn.
-Hva er det? -Hjelp.
Dette kan ta bort all smerten.
Jeg bare trenger at du svarer på et spørsmål først.
Hvem fortalte deg hva som skjedde her?
Vel?
-Du trenger ikke å gjøre dette. -Jeg skulle ønske det var sant.
Svar på spørsmålet mitt eller jeg går.
Og personen som erstatter meg? Han vil være verre.
Han vil ikke være annet enn smerte.
Og vi vil ikke være i stand til å hjelpe hverandre. Som vi kan nå.
HVEM VET OM JENTENE MINE?
Ingen.
Feil svar.
Men, hei…
-La oss prøve uansett. -Vent.
Si til faren min at jeg beklager.
Hva skjedde nå?
Jeg sa til deg at det kanskje ikke fungerer.
-Hva har vi? -Jeg kjenner ikke puls.
Klar.
-Lader. -Jeg lette etter en muldvarp.
Klar.
Du har kanskje drept den eneste personen som kunne gi ham til meg.
Er det deg?
Evelyn.
Hvis jeg ville ødelegge deg, ødelegge Umbrella,
så kunne jeg ha gjort det tusen ganger.
Så, stikk av.
Ikke gjør det.
Hvorfor? Han vil ikke gjøre meg noe.
Fordi å skade meg, skader Umbrella.
Og la oss innse det, Umbrella…
…er alt du har.
Mr. Roth.
Jeg vil ha alt pakket og klart til å gå. Forstått?
Gjør det.
Du hørte ordrene. Gå.
Vi er like.
Suvenir?
Pakk denne for å ta med. I mine personlige ting.
-Så, hvordan går det? -Hvordan går det?
-Du tok blodet mitt. -Unnskyld. Protokoll.
Jeg trodde du aldri forlot Umbrella-territorium.
Kan du klandre meg?
Evelyn sendte meg for å hente deg.
Jeg sa det var bortkastet tid,
men hun tror du kan være nyttig i den kommende verden.
"Den kommende verden"?
Du burde vite at hun ikke spør.
Hun trenger ikke det.
Hun sendte det lille leketøyet sitt for å gjøre det for henne.
Kjæledyrprosjektet hennes.
Sist jeg så deg
var du 18 og gravid med to knuste fortenner.
Hvor er ungen?
Jeg mistet den.
-Hvordan går det med pappa? -Døde og spurte etter deg.
Ja. Albert hadde aldri noe imot å vise sine favoritter.
Jeg var ikke favoritten.
Kanskje ikke med det første.
Men å jobbe i utkanten og ta livet av seg for å gjøre opp for dine synder.
Høres kjent ut?
Faren vår var psykopat.
Ja da, men vi har alle våre greier.
Jade, det er på tide å komme inn. Er du ikke sliten?
Siden sist jeg så deg, var du seks måneder i Tokyo,
nesten et år på Grønland.
Til du blir tatt på flukt med hodet i vesken.
Som, jeg mener, snakk om psykopat.
Hvor skulle dere jenter?
Universitetet.
Det var dit du var på vei, ikke sant?
Ja, Baxter var en effektiv slange. Vi har lett etter det stedet.
Hvor er det?
-Faen ta deg. -Faen ta deg.
Tvillinger. Jinx.
Rydd opp.
Billie, hva faen er dette?
Jeg gir deg ikke universitetet.
Jeg går ingen steder med deg.
Og Umbrella, de bryr seg ikke om en ny verden.
De vil ha kontroll.
Og du, av alle mennesker, burde vite det fordi det har vært hele livet vårt.
Jeg vil dø før jeg drar tilbake dit.
Det var det jeg ville at du skulle si.
Jade, da jeg valgte Umbrella, valgte jeg feil.
Jeg burde ha valgt deg.
Og nå ville jeg vel bare si farvel.
-Hva skal det bety? -Viruset.
-Du er immun. -Jeg er ikke det.
Ja da, det går saktere, men klokken tikker fortsatt.
Helt ned til null.
Jeg ville bare se deg igjen.
Jeg liker å tenke på deg som en lykkelig,
hardtarbeidende partner som prøver å overtale deg til å ha en familie.
Men så bekymrer jeg meg.
Det føles bare litt for rolig for Jade Wesker.
Vi fanget et signal.
Det er et universitetsteam som leter etter deg mindre enn én mil mot vest.
Du kan også dra.
Bare fordi jeg ikke er lenket, betyr det ikke at jeg er fri.
Det er bare én ting jeg trenger at du gjør.
Slå meg i ansiktet.
-Hva? -Å, og…
De satte inn en sporer da vi tok blodet ditt.
Jeg sluttet aldri å være søsteren din.
-Jade. -Gideon.
Vi har lett etter deg.
Amrita.
-Jeg savnet deg. -Samme, kjære.
Hei. Vi må bevege oss.
Og vi skal gå. Svært raskt.
Tunge.
Funnet en ny bestevenn?
Det er et eksemplar.
Amrita, jeg tror dette er det vi har lett etter.
Kom igjen. La oss gå.
Ta den med til laboratoriet. Fortell ingen. Gå.
Hva skjer?
Hallo.
Hei.
-Hvor er velkomstkomiteen min? -Rett bak meg.
Mamma!
Bea.
Mamma.
Er du ok? På telefonen hørtes du redd ut.
Jeg vet. Men jeg er bedre nå. Ja?
-Er du ekte? -Er du ekte?
-Er du ok? Er alle ok? -Ja, vi er ok.
Mamma. Jeg spiller piano i talentshowet.
Piano? Hva skjedde med ballett?
Det er faktisk ganske imponerende. Du kommer til å elske det.
Ja, det vil jeg sikkert.
Pappa, jeg må gå.
Vi sees til middag.
Øvelse.
Ikke sant.
Hva?
Hva, jeg har vært borte i seks måneder og det er det?
Du ville at hun skulle bryte sammen gråtende?
-Rive klærne hennes? -Nei.
Ok, greit. Ja, bare en liten rift.
Jeg savnet deg.
Ja, det bør du ha gjort.
Jeg har fantasert om dette i flere måneder.
Vel, det er veldig…
…smigrende.
Greit. Fortell meg hva jeg har gått glipp av.
Det har vært bra.
Vi hadde en rekordavling. Det har vært en babyboom.
Og Terrences gruppe hentet tilbake omtrent et halvt bibliotek fra Istanbul.
Og hva med vår 35 år gamle datter?
Vel, Beas fremgang har vært… Det er eksepsjonelt.
Jeg tror hun kan være litt av et geni.
Hun gjør det bra i matematikk. Hun er god i vitenskap og idrett.
Men nylig er det en ting hun ikke får nok av,
nemlig litteratur.
Ja. Hun spiller piano nå.
-Noen må være begeistret. -Ja.
Du vet, bare vær forsiktig.
Faren min var en av de foreldrene
som prøvde å oppdra barna sin til å være akkurat som dem.
Og han lykkes bare med én.
Er du sikker på det?
Jeg mener, kom igjen.
Fortell meg at du ikke vil være i laboratoriet akkurat nå.
Jeg er ikke som min far.
-Jade, jeg sa ikke… -Nei, jeg…
Da faren min gjorde det han gjorde, brydde han seg bare om seg selv.
Da jeg var ute i felten i seks måneder…
Da hadde jeg ingenting å vise til.
Så jeg sa til meg selv, fullfør jobben så du slipper å dra igjen.
Ja.
-Og så fant jeg denne nullen. -Å, hodet?
Du ville ikke tro det. Jeg visste at jeg ikke bare kunne rømme.
Jeg visste at jeg måtte gå tilbake og hente den.
Ellers ville alt vært for ingenting.
Og jeg gjorde ikke det for meg. Jeg gjorde det for henne.
Gikk du tilbake?
Hva mener du, "jeg måtte gå tilbake"?
Ved bunkeren.
Hva, Brorskapsbunkeren? Den som er full av monstre?
Du skjønner det ikke. Det… Denne nullen kan kontrollere andre nuller.
Greit. Den kan få dem til å gjøre ting.
Hvis jeg kunne finne ut hvordan, forstår du hva det betyr?
Vi snakket om dette, ikke sant?
Ingen flere unødvendige risikoer. Ikke mer gale-Jade.
-Nei. Det var ikke sånn. Jeg måtte. -Nei, du måtte ikke.
-Jo, jeg måtte. -Nei.
Og hvis du tror du gjorde det for Bea, lyver du for deg selv.
Selvfølgelig gjorde jeg det for Bea. Hvorfor ellers…
-Ok. Hva om hun mistet deg? -Det gjorde hun ikke.
-Denne gangen. -Ikke gjør dette.
-Jeg er forelderen her. Jeg, moren hennes. -Og jeg er hva?
Barnevakten?
Bare fordi jeg ikke er hennes biologiske far, betyr ikke det…
Bare stopp.
UTGANG
Så hvordan gikk det?
Ms. Kyoko spurte om jeg ville spise middag der.
Torsdag, som vanlig?
Kanskje du burde ta fri denne uken? Siden mamma er tilbake.
Hun skal jobbe. Hun vil ikke bry seg.
Hei, husker du da vi leste En midtsommernattsdrøm?
Og Shakespeare skrev:
"Kunstobjektet er å gi livet en form."
-Ja. -Ja.
Din mors verk er kunst og det gir form til livet hennes.
Og hun ville gått tapt uten den.
Er det derfor hun alltid er borte?
Da mor var ung, prøvde faren hennes å fikse verden.
Men i stedet gjorde han den mye verre.
Og moren din, hun har brukt hele livet på å prøve å gjøre opp for det.
For ham.
Det er ikke rettferdig. Hun gjorde ikke noe.
Nei, det gjorde hun ikke.
Men det er det nest viktigste å vite om henne.
Hva er det viktigste?
At hun elsker deg mer enn noe annet.
-Hei, team. -Hei, mamma.
-Spiser dere ikke? -Vi venter på deg.
Bra.
For jeg skal ha alle porsjonene deres.
Hva synes dere om det?
Vi skal hente alle de varme tingene.
Hun sovnet raskt i kveld.
Må ha vært all spenningen.
Arjun.
-Det jeg sa tidligere… -Det spiller ingen rolle.
Nei, det gjør det.
Hør her.
Dagen du kom inn i livet mitt…
Inn i Beas liv…
Jeg elsker deg.
Vent.
Faren min er død.
Søsteren min fortalte meg det.
Umbrella sendte henne for å hente meg tilbake, men hun lot meg gå.
Vel, kan du…
Jeg mener, kan du stole på henne?
Hun sa hun er døende.
Jade.
Jeg er så lei meg.
En del av meg
spiller minner i hodet mitt som hjemmefilmer.
Men den andre delen av meg ønsker jeg hadde drept henne da jeg hadde sjansen.
Spøkelsesskip driver, på styrbord.
Spøkelsesskip erkjent. Foreslår avskjæringskurs.
RIKTIG
Unnskyld.
-Hvor langt er du på vei? -Jeg…
To måneder.
Vi har egentlig ikke fortalt det til noen.
Jeg er litt livredd.
Bra. Den frykten, adrenalinet?
Du kommer til å trenge det under ammingene og bleieskiftene
klokken to om morgenen. Har du noen gang blitt tisset på før?
En gang.
-På college. -Greit.
Vel, forvent mye mer av det.
Du får det til å høres fantastisk ut.
Det er det.
Jeg har aldri ønsket meg barn.
Jeg var ung og alene.
Det var det vanskeligste, beste.
Amrita.
Jeg er så glad på dine vegne.
-Så, klar til å få den ut? -La oss gjøre det.
-Hva er så spesielt med denne vakre damen? -Hun kunne kontrollere andre nuller.
Hvordan?
Vi har alltid visst at viruset ville utvikle seg.
Men nuller kan ikke se. De fleste kan ikke høre.
Så hvis hun kommuniserte,
var det gjennom lukt.
Et feromon kanskje. På pusten hennes.
Denne kjertelen, akkurat her.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Ikke la meg glemme meg bort, ok? Bea har en piano-greie.
Jeg har satt en alarm. Du vil være der.
Greit. Observerer epitelvevet.
Ok, nullens celler har to forskjellige enzymer.
Men…
Å, faen.
Eksponering for oksygen bryter dem ned.
Kanskje de må blandes med noe?
Som?
Hvis de går inn i halsen hennes, munnen hennes.
Spytt?
Ok. Og hva er det? Vann, elektrolytter, slim…
Amylase, lipase, IgA og lysozymer.
Men forholdet…
Det er tusenvis av mulige kombinasjoner.
Prøve én.
Prøve 11.
Prøve 22.
Prøve 35.
Prøve 44.
Og det er slutten på prøve 55.
Jeg avslutter det.
-Vi starter igjen i morgen. -Nei. En til.
Vi er nesten tom for forløpere.
Vi må handle med en av de andre laboratoriene.
-Vi kunne stjele dem. -Jade.
Det er motbydelig.
Men det er prøve 56.
Motbydelig fungerte.
Prøven.
Den er stabil.
Jøss.
Bea.
-Gå. Jeg skal begynne å isolere dem. -Men…
-Jeg ringer deg når de er klare. -Greit. Men de er delikate.
-Du må være forsiktig når… -Jade. Gå.
-Ja. -Ja.
-Takk. -Gå.
-Og få prøver. -Ja! Gå!
-Hvor er Arjun? -Glem han. Hvor er kona mi?
-Jobber. -Selvfølgelig.
Stoppet dere for å spise lunsj?
-Hun trenger å spise. -Ja, for to.
Som om hun ikke ville fortelle meg det.
Jeg vil ønske venner, familie og foreldre velkomne,
til en feiring av kunst og kultur,
som betyr utrolig mye for oss.
Så hvorfor lære barn poesi, Shakespeare, dans og musikk nå,
på dette tidspunktet i vår historie?
Jeg tror vi alle er dedikerte
til å samle alt vi kan fra fortiden
og bevare den i vårt kollektive minne,
fordi det er det kunsten var i deres eldste begynnelse.
Det var en måte å prege sjelen vår på med dypt, emosjonelle historier.
Historier vi ikke ønsket å gå glipp av,
fordi selv i tider som disse, er vi historiene vi forteller.
Bea?
Vi introduserer det første enzymet til en prøve av T-viruset.
Jeg mener, viruset kommer ikke i nærheten av dette enzymet.
Gi meg den andre.
Og det er som om dette enzymet tiltrekker seg det.
-Så hvis det var luftbårent… -Luftbårent.
Og så kunne du markere et mål og sende nuller etter den.
-Men med det røde… -Holde dem unna.
Jade.
Hvis dette stemmer, må vi teste det. På en virkelig null.
Vi må bare få tillatelse først.
Legg skipet til kai og vent to uker.
Så vil vi det.
Hvis jeg ikke får deg tilbake til Paolo til en rimelig tid,
vil han banke meg.
Vær så god.
-Hei. -Å, faen!
Serene.
-Hei. -Hei.
Hei. Du er tidlig oppe.
Ja, du vet, det er bare så høyt i feltet,
jeg tror du blir vant til det.
-Trenger du hjelp med det? -Å nei, det er greit. Jeg har det.
-Greit. -Takk.
Mamma?
Bea?
Jeg kom for å bringe deg…
Hva gjorde du?
Hei, det er greit. Alt er i orden. Du er med meg, så du er trygg.
Jeg har alt dette under kontroll.
Hun kom ut av det kalde vannet. Hva skjer med nuller i kulden?
-De bremser ned. -Nettopp.
Vet pappa det?
Her, jeg skal vise deg noe.
Men du må bli her borte, ok?
Da jeg var borte, fant jeg en null som kunne snakke med andre nuller.
-Nuller kan ikke snakke. -Ikke med ord.
Ser du dette?
Dette er et feromon.
Det er som en lukt.
Og når nuller lukter det, kan de ikke skade deg.
Hvis vi setter dette på folk på skipet, på hele byer,
kan vi bygge en helt ny verden, sørge for at ting blir som før.
Pappa sa at da han var liten, kunne han få is hver dag,
ikke bare på nyttår.
Vel, du kan få is og du kan gjøre hva du vil.
Det er den verden jeg vil ha for deg, Bea.
-Greit. -Ja?
Men akkurat nå må jeg finne ut om denne tingen fungerer.
Du holder deg rett ved døren.
-Mamma? -Det er greit.
Hun vil ikke vite at jeg er her.
Det funket!
Bea! Kom deg ut! Gå!
Løp!
Hjelp!
-Hva er galt? -Der borte! Der!
Bea?
Hva var det?
Å gud.
Nei.
-Bea? -Pappa!
-Er det flere? -Jeg vet ikke.
Nei.
Det er…
Det er min skyld.
Jeg tok den med på skipet.
-Jeg prøvde å teste. -Det er din feil?
Jeg trodde ikke at jeg…
Vi jobbet…
Du drepte henne.
-Det kommer! Pass opp! -Ser du dem?
Helikoptre kommer.
Ok, da starter vi.
-Jeg vil vite hva som drepte ham -Ja, frue.
La oss ta en titt.
Interessant.
Dette er galskap!
Du kan ikke holde meg her.
Når ble du en pyse?
Hei, bror.
BASERT PÅ CAPCOMS VIDEOSPILL RESIDENT EVIL
Tekst: Monica Bugge