‏- סדרה של NETFLIX -
‏- חנייה שמורה -
‏יש לך פגישת שיווק בשעה 11:15, ‏הנהלת חשבונות בשעה 11:25,
‏ופיתוח מוצר בשעה 11:40.
‏טוקיו על הקו. ‏-תגידי להם "לא".
‏למי? ‏-לכולם.
‏אלברט.
‏מה קרה לפרצוף היפה שלך?
‏הוא… אתמול בלילה. הוא השיב מאבק.
‏אבל השגת… ‏-כלום.
‏מצוין. ‏-אבל ייתכן שיש דרך אחרת.
‏"אושר."
‏במינון הנכון, הוא מוריד עכבות.
‏אם נערבב אותו עם סקופולמין… ‏-תרופת האלצהיימר?
‏משתמשים במינונים גבוהים לזה,
‏אבל התרופה פותחה כסם אמת על ידי ה־CIA.
‏אם אני צודק, השילוב הזה יכול לפעול כמו…
‏נתרן פנטוטלי על סטרואידים.
‏ואם אתה טועה?
‏אני לא יודע, ‏אבל האפשרויות שלנו הולכות ואוזלות.
‏אנשים עלולים לדעת שהוא פה. ‏הם עלולים להתחיל לשאול שאלות.
‏שלום, אנחל. איך אתה מרגיש?
‏אני רופא.
‏לא מהסוג שעובד עם מטופלים,
‏אבל אני יודע שכאשר למישהו כואב,
‏הוא רק רוצה שהכאב ייפסק.
‏זה מה שאתה רוצה?
‏כי אני רוצה לעזור לך.
‏אני חבר שלך.
‏מה זה? ‏-עזרה.
‏זה יכול להעלים את כל הכאב שלך.
‏אני רק צריך שתענה על שאלה קודם.
‏מי סיפר לך על מה שקרה פה?
‏נו?
‏אתה לא חייב לעשות את זה. ‏-הלוואי שזה היה נכון.
‏תענה על השאלה שלי או שאלך,
‏ומי שיחליף אותי? הוא יהיה גרוע יותר.
‏הוא יגרום לך רק לכאב.
‏ולא נוכל לעזור זה לזה, ‏כפי שאנחנו יכולים עכשיו.
‏- מי יודע על הבנות שלי? -
‏אף אחד.
‏תשובה לא נכונה.
‏אבל, היי…
‏בוא ננסה בכל זאת. ‏-רגע.
‏תגיד לאבא שלי שאני מצטער.
‏מה קרה עכשיו?
‏אמרתי לך שלא בטוח שזה יעבוד.
‏מה מצבו? ‏-אני לא מאתר דופק.
‏להתרחק.
‏טוען. ‏-חיפשתי חפרפרת.
‏להתרחק.
‏ייתכן שהרגת עכשיו את האדם היחיד ‏שיכול היה לתת לי אותו.
‏זה אתה?
‏אוולין.
‏אם הייתי רוצה להרוס אותך, ‏להרוס את "אמברלה",
‏הייתי יכול לעשות את זה כבר 1,000 פעמים.
‏אז לכי להזדיין.
‏לא.
‏למה? הוא לא יעשה לי כלום.
‏כי הפגיעה בי פוגעת ב"אמברלה".
‏ובואי נודה בזה, "אמברלה"…
‏היא כל מה שיש לך.
‏מר רות'.
‏אני רוצה שהכול יהיה ארוז ‏ומוכן ליציאה לדרך. זה ברור?
‏עשו זאת.
‏שמעתם את הפקודות. קדימה.
‏אנחנו אותו הדבר.
‏מזכרת?
‏תארזו את זה לקחת. במלאי האישי שלי.
‏אז איך הולך? ‏-איך הולך?
‏לקחת את הדם שלי. ‏-מצטערת. פרוטוקול.
‏חשבתי שמעולם לא יצאת מהשטח של "אמברלה".
‏את יכולה להאשים אותי?
‏אוולין שלחה אותי להביא אותך.
‏אמרתי לה שזה בזבוז זמן,
‏אבל היא חושבת ‏שאת יכולה להביא תועלת בעולם העתיד.
‏"עולם העתיד"?
‏כדאי שתדעי שהיא לא מבקשת.
‏היא לא צריכה.
‏היא שלחה את הצעצוע הקטן שלה ‏לעשות את זה במקומה.
‏הפרויקט האישי הקטן שלה.
‏כשהתראינו לאחרונה,
‏היית בת 18 ובהיריון ‏עם שתי שיניים קדמיות מרוסקות.
‏איפה הילד?
‏איבדתי אותו.
‏מה שלום אבא? ‏-הוא ביקש לראות אותך בעודו מת.
‏כן. האלברט הזה, ‏מעולם לא הפריע לו להפלות בינינו.
‏אני לא הייתי הבת האהובה.
‏אולי לא בהתחלה.
‏אבל אז כשעבדת בשוליים, ‏כשהרגת את עצמך כדי לפצות על חטאייך.
‏נשמע מוכר?
‏אבא שלנו היה פסיכופת.
‏בטח, אבל לכולנו יש דברים.
‏ג'ייד, הגיע הזמן לבוא. לא נמאס לך?
‏מאז הפעם האחרונה שראיתי אותך, ‏היית חצי שנה בטוקיו,
‏וכמעט שנה בגרינלנד.
‏עד שנתפסת במנוסה עם ראש בתיק שלך,
‏ואת יודעת, אפרופו פסיכופתיות…
‏לאן הלכתן?
‏לאוניברסיטה.
‏לשם היו מועדות פנייך, ‏סליחה על משחק המילים, נכון?
‏כן, בקסטר היה מלשן יעיל. ‏אנחנו מחפשים את המקום הזה.
‏איפה הוא?
‏לכי להזדיין. ‏-לכי להזדיין.
‏תאומות. דיברנו ביחד.
‏תפנו את המקום.
‏בילי, מה החרא הזה, לעזאזל?
‏אני לא נותנת לך את האוניברסיטה.
‏אני לא הולכת איתך לשום מקום,
‏ו"אמברלה", לא אכפת להם מעולם חדש,
‏הם רוצים שליטה.
‏ודווקא את אמורה לדעת את זה, ‏כי אלה היו כל החיים שלנו.
‏אני אמות לפני שאחזור למקום הזה.
‏זה מה שרציתי שתגידי.
‏ג'ייד, כשבחרתי ב"אמברלה", בחרתי לא נכון.
‏הייתי צריכה לבחור בך.
‏ועכשיו, אני מניחה שרק רציתי להיפרד.
‏מה זה אמור להביע? ‏-הנגיף.
‏את מחוסנת. ‏-אני לא.
‏בטח, הוא מתקדם לאט יותר, ‏אבל השעון עדיין מתקתק.
‏עד שיגיע לאפס.
‏רק רציתי לראות אותך שוב.
‏אני מעדיפה לחשוב עלייך כמאושרת,
‏עם בן זוג חרוץ ‏שמנסה לשכנע אותך להקים משפחה כל הזמן.
‏אבל אז אני דואגת.
‏זה פשוט נראה מיושב מדי בשביל ג'ייד וסקר.
‏יירטנו אות.
‏יש צוות של האוניברסיטה שמחפש אותך ‏פחות מק"מ וחצי מערבה מפה.
‏גם את יכולה לעזוב.
‏אני לא חופשייה ‏רק כי אני לא כבולה בשלשלאות.
‏יש דבר אחד שאני צריכה שתעשי.
‏תני לי אגרוף בפרצוף.
‏מה? ‏-וגם…
‏הם הכניסו שבב מעקב כשלקחנו ממך דם.
‏מעולם לא הפסקתי להיות אחותך.
‏- וסקר -
‏ג'ייד. ‏-גדעון.
‏חיפשנו אותך.
‏אמריטה.
‏התגעגעתי אלייך. ‏-גם אני, מותק.
‏צריך לזוז.
‏ואנחנו נזוז. מהר מאוד.
‏לשון.
‏מצאת חברה הכי טובה חדשה?
‏זו דגימה.
‏אמריטה, אני חושבת שזה מה שחיפשנו.
‏קדימה, בואו נלך.
‏קח את זה למעבדה. אל תספר לאף אחד. קדימה.
‏מה קורה?
‏שלום.
‏היי.
‏איפה ועדת קבלת הפנים שלי? ‏-ממש מאחוריי.
‏אימא!
‏בי.
‏אימא.
‏את בסדר? נשמעת מפוחדת בטלפון.
‏אני יודעת, ‏אבל אני מרגישה טוב יותר עכשיו, כן?
‏את אמיתית? ‏-אתה אמיתי?
‏אתה בסדר? כולם בסדר? ‏-כן, אנחנו בסדר.
‏אימא, אני מנגנת בפסנתר בתחרות הכישרונות.
‏פסנתר? מה קרה לבלט?
‏האמת שזה מרשים למדי. את תמותי על זה.
‏כן, אני בטוחה.
‏אבא, אני צריכה ללכת.
‏נתראה בארוחת הערב.
‏חזרות.
‏הבנתי.
‏מה?
‏מה, נעדרתי לחצי שנה, וזהו?
‏רצית שהיא תתמוטט ותתייפח?
‏שתקרע את הבגדים שלה? ‏-לא.
‏טוב, בסדר. רק קצת קריעה, אולי דמעה.
‏אני התגעגעתי אלייך.
‏כן, כדאי לך.
‏פנטזתי על זה במשך חודשים.
‏טוב, זה מאוד…
‏מחמיא.
‏טוב. ספר לי מה פספסתי.
‏היה חלק.
‏היה לנו יבול שיא. היה פרץ ילודה.
‏והקבוצה של טרנס הביאה ‏כמעט חצי ספרייה מאיסטנבול.
‏ומה עם בתנו בת העשר, שימלאו לה בקרוב 35?
‏ובכן, ההתקדמות של בי הייתה… ‏היא יוצאת מן הכלל.
‏אני חושב שהיא עשויה להיות מעין גאונה.
‏היא מצליחה במתמטיקה, ‏יש לה כישרון טבעי למדעים וספורט,
‏אבל לאחרונה, התחום שלא נמאס לה ממנו…
‏הוא ספרות.
‏כן. היא מנגנת בפסנתר עכשיו.
‏מישהו בטח מאושר. ‏-כן.
‏אתה יודע, פשוט תיזהר.
‏אבא שלי היה מההורים
‏שניסו לגדל את ילדיהם להיות כמוהם,
‏והוא הצליח רק עם אחת מתוך שתיים.
‏את בטוחה לגבי זה?
‏כלומר, בחייך.
‏תגידי לי שאת לא רוצה להיות במעבדה כרגע.
‏אני לא כמו אבא שלי.
‏ג'ייד, אני לא… ‏-לא, אני…
‏כשאבא שלי עשה את מה שעשה, ‏היה לו אכפת רק מעצמו.
‏כשהייתי בשטח, במשך חצי שנה, אני…
‏לא היה לי שום הישג מזה.
‏אז אמרתי לעצמי, תישארי, תסיימי את העבודה, ‏כדי שלא תצטרכי לעזוב שוב.
‏כן.
‏ואז מצאתי את האפסית הזו. ‏-הראש?
‏אתה לא תאמין. ‏ידעתי שאני לא יכולה פשוט לברוח.
‏ידעתי שאני חייבת לחזור לקחת אותו.
‏אחרת, הכול היה לחינם,
‏ולא עשיתי את זה בשבילי, ‏עשיתי את זה בשבילה.
‏חזרת?
‏מה זאת אומרת, "הייתי חייבת לחזור"?
‏בבונקר.
‏מה, הבונקר של האחווה? זה שמלא במפלצות?
‏אתה לא מבין, זה… ‏האפסית הזו יכלה לשלוט באפסים אחרים.
‏טוב? היא יכלה לגרום להם לעשות דברים.
‏אם אצליח להבין איך, אתה מבין מה זה אומר?
‏דיברנו על זה, נכון?
‏חסל סדר סיכונים מיותרים. ‏חסל סדר ג'ייד קמיקזה.
‏לא, זה לא היה ככה, טוב? הייתי חייבת. ‏-לא נכון.
‏כן נכון. ‏-לא נכון,
‏ואם נראה לך שעשית זאת עבור בי, ‏את משקרת לעצמך.
‏ברור שעשיתי את זה בשביל בי, אלא למה…
‏ואם היא הייתה מאבדת אותך? ‏-היא לא.
‏הפעם. ‏-אל תעשה את זה.
‏אני ההורה פה. אני, אימא שלה. ‏-ומה אני?
‏השמרטף?
‏תקשיבי, רק כי אני לא אביה הביולוגי, ‏אני לא…
‏פשוט תפסיק.
‏- יציאה -
‏אז איך הלך?
‏גברת קיוקו שאלה ‏אם אני רוצה לאכול שם ארוחת ערב.
‏ביום חמישי, כרגיל?
‏טוב, אולי תיקחי חופש השבוע? כי אימא חזרה.
‏היא תעבוד. לא יהיה לה אכפת.
‏היי, זוכרת שקראנו את "חלום ליל קיץ"?
‏ושייקספיר כתב
‏ש"מטרת האומנות היא לתת לחיים צורה"?
‏כן. ‏-כן.
‏ובכן, העבודה של אימא שלך היא האומנות שלה, ‏והיא נותנת צורה לחיים שלה.
‏והיא תהיה אבודה בלעדיה.
‏בגלל זה היא נוסעת כל הזמן?
‏כשאימא הייתה צעירה, ‏אבא שלה ניסה לתקן את העולם.
‏אבל במקום זאת, ‏הוא הפך אותו לגרוע הרבה יותר.
‏ואימא שלך ניסתה לפצות על זה כל חייה.
‏עליו.
‏זה לא הוגן. היא לא עשתה כלום.
‏לא, היא לא.
‏אבל זה הדבר השני החשוב ביותר לדעת עליה.
‏מה הראשון?
‏שהיא אוהבת אותך יותר מכל דבר אחר.
‏היי, חבר'ה. ‏-היי, אימא.
‏אנחנו לא אוכלים? ‏-אנחנו מחכים לך.
‏יופי.
‏כי אני אוכל את כל המנות שלכם.
‏מה דעתכם על זה?
‏אנחנו ניקח את כל הדברים השווים.
‏היא נרדמה מהר הלילה.
‏בטח בגלל כל ההתרגשות.
‏ארג'ון.
‏מה שאמרתי קודם… ‏-זה לא משנה.
‏לא, זה כן.
‏תקשיב.
‏היום שבו נכנסת לחיי…
‏לחיים של בי…
‏אני אוהבת אותך.
‏רגע.
‏אבא שלי מת.
‏אחותי סיפרה לי.
‏"אמברלה" שלחו אותה להחזיר אותי, ‏אבל היא שחררה אותי.
‏טוב, את…
‏את יכולה לסמוך עליה?
‏היא אמרה שהיא גוססת.
‏ג'ייד.
‏אני מצטער כל כך.
‏חלק ממני…
‏מריץ זיכרונות בראש שלי כמו סרטים ביתיים.
‏אבל החלק השני בי מתחרט ‏על שלא הרגתי אותה כשהייתה לי ההזדמנות.
‏ספינות רפאים נסחפות מצד שמאל.
‏ספינות הרפאים אותרו. ממליץ על מסלול יירוט.
‏- נכון -
‏סליחה.
‏באיזה חודש את? ‏-אני…
‏חודש שני.
‏עוד לא סיפרנו לאף אחד.
‏אני מבועתת במקצת.
‏יופי. הפחד הזה, האדרנלין?
‏את תצטרכי את זה כשתאכילי בשתיים בלילה,
‏כשתחליפי חיתולים. השתינו עלייך פעם?
‏פעם אחת.
‏במכללה. ‏-טוב.
‏טוב, תצפי לעוד הרבה מזה.
‏את גורמת לזה להישמע מדהים.
‏זה באמת מדהים.
‏מעולם לא רציתי ילדים.
‏הייתי צעירה ובודדה.
‏זה היה הדבר הקשה והטוב ביותר.
‏אמריטה.
‏אני שמחה בשבילך כל כך.
‏אז את מוכנה להתחיל לעבוד? ‏-בואי נעשה את זה.
‏מה מיוחד כל כך בגברת המקסימה הזאת? ‏-היא יכלה לשלוט באפסים אחרים.
‏איך?
‏תמיד ידענו שהנגיף יתפתח.
‏אבל אפסים לא רואים. רובם לא שומעים.
‏אז אם היא תקשרה…
‏זה היה דרך ריח.
‏אולי פרומון. בהבל הפה שלה.
‏הבלוטה הזו, כאן.
‏מעולם לא ראיתי משהו כזה.
‏אל תיתני לי ללכת לאיבוד בזה יותר מדי, טוב? ‏יש לי את אירוע הפסנתר של בי.
‏כיוונתי שעון מעורר. את תהיי שם.
‏טוב. מתבוננת ברקמה האפיתלית.
‏טוב, התאים של האפסית ‏פולטים שני אנזימים מובהקים.
‏אבל…
‏לעזאזל.
‏חשיפה לחמצן מפרקת אותם.
‏אולי צריך לערבב אותם במשהו?
‏כמו?
‏אם הם נכנסים לגרון שלה, לפה שלה.
‏רוק?
‏טוב, ומה זה? מים, אלקטרוליטים, ריר…
‏עמילז, ליפאז, אימונוגלובין איי וליזוזים.
‏אבל היחסים…
‏יש אלפי צירופים אפשריים.
‏ניסיון ראשון.
‏ניסיון 11.
‏ניסיון 22.
‏ניסיון 35.
‏ניסיון 44.
‏וזה סופו של ניסיון 55.
‏אני מכריזה על זה.
‏נתחיל שוב מחר. ‏-לא. עוד אחד.
‏כמעט נגמרו לנו הפרקורסרים.
‏נצטרך לסחור עם אחת המעבדות האחרות.
‏אנחנו יכולות לגנוב אותם. ‏-ג'ייד.
‏זה דוחה.
‏אבל זה ניסיון 56.
‏הדוחה הצליח.
‏הדגימה.
‏היא יציבה.
‏שככה יהיה לי טוב.
‏בי.
‏לכי. אני אתחיל לבודד אותם. ‏-אבל…
‏אשלח לך הודעה ברגע שיהיו מוכנים. ‏-טוב. אבל הם עדינים.
‏צריך להיזהר כש… ‏-ג'ייד. לכי.
‏כן. ‏-כן.
‏תודה. ‏-לכי.
‏ותיקחי דגימות. ‏-כן. לכי.
‏איפה ארג'ון? ‏-תשכחי ממנו. איפה אשתי?
‏עובדת. ‏-כמובן.
‏עצרתן לאכול צוהריים בכלל?
‏היא צריכה לאכול. ‏-כן, בשביל שניים.
‏כאילו היא לא הייתה מספרת לי.
‏אני רוצה לקבל את פני החברים, ‏המשפחות וההורים
‏לחגיגה של אומנויות ותרבות,
‏שבה אני יכולה להגיד לכם ‏שהשקענו את כל ליבנו.
‏אז למה ללמד ילדים שירה, ‏שייקספיר, מחול ומוזיקה עכשיו,
‏בשלב הזה בהיסטוריה שלנו?
‏אני חושבת שכולנו מסורים
‏לאיסוף כל מה שאפשר מעברנו
‏ולשימורו בזיכרון הקולקטיבי שלנו,
‏כי זה מה שעשו האומנויות ‏בבראשיתן העתיקה ביותר.
‏זו הייתה דרך להטמיע ‏סיפורים עמוקים ורגשיים בנשמותינו.
‏סיפורים שלא רצינו לאבד,
‏כי אפילו בזמנים כאלה, ‏אנחנו הסיפורים שאנחנו מספרים.
‏בי?
‏מוסיפה את האנזים הראשון ‏לדגימה של נגיף הטי.
‏הנגיף לא מתקרב לאנזים הזה.
‏תעבירי לי את השני.
‏וזה כאילו האנזים הזה מושך אותו.
‏אז אם הוא היה באוויר… ‏-באוויר.
‏ואז אפשר היה לסמן מטרה ‏ולשלוח אפסים בעקבותיה.
‏אבל עם האדום… ‏-להרחיק אותם.
‏ג'ייד.
‏אם זה נכון, אנחנו צריכות לבדוק את זה. ‏על אפס אמיתי.
‏אנחנו רק צריכות לקבל רשות קודם.
‏נעגון את הספינה ונחכה שבועיים.
‏ונעשה זאת.
‏אם לא אשלח אותך בחזרה אל פאולו בשעה סבירה,
‏הוא יכסח לי את הצורה.
‏בבקשה.
‏- לורזפם -
‏היי. ‏-לעזאזל!
‏סרין.
‏היי. ‏-היי.
‏היי. קמת מוקדם.
‏כן, את יודעת, היה רועש כל כך בשטח,
‏נראה לי שמתרגלים לזה.
‏את צריכה עזרה עם זה? ‏-לא, זה בסדר. אני מסתדרת.
‏טוב. ‏-תודה.
‏אימא?
‏בי.
‏באתי להביא לך…
‏מה עשית?
‏היי, זה בסדר. הכול בסדר. ‏את איתי, אז את בטוחה.
‏הכול בשליטה.
‏היא יצאה מהמים הקרים עכשיו. ‏מה קורה לאפסים בקור?
‏הם מאטים. ‏-בדיוק.
‏אבא יודע?
‏בואי, אני רוצה להראות לך משהו.
‏אבל את צריכה להישאר פה, טוב?
‏כשלא הייתי בבית, מצאתי אפסית ‏שיכלה לדבר עם אפסים אחרים.
‏אפסים לא יכולים לדבר. ‏-לא במילים.
‏רואה את זה?
‏זה פרומון.
‏זה כמו ריח.
‏וכשאפסים מריחים אותו, ‏הם לא יכולים לפגוע בך.
‏אם נשים את זה על אנשים, ‏על הספינה, על ערים שלמות,
‏נוכל לבנות עולם חדש שלם, ‏להחזיר את המצב לקדמותו.
‏אבא אמר שכשהוא היה ילד, ‏הוא יכול היה לאכול גלידה כל יום,
‏לא רק בראש השנה.
‏טוב, תוכלי לאכול גלידה, ‏תוכלי לעשות כל מה שתרצי.
‏זה העולם שאני רוצה בשבילך, בי.
‏בסדר. ‏-כן?
‏אבל כרגע, ‏אני צריכה לבדוק אם הדבר הזה עובד.
‏תישארי שם ליד הדלת.
‏אימא? ‏-זה בסדר.
‏היא לא תדע שאני פה בכלל.
‏זה עבד!
‏בי! צאי החוצה! קדימה!
‏רוצי!
‏הצילו!
‏מה קרה? ‏-שם!
‏בי?
‏מה זה היה?
‏אלוהים.
‏לא.
‏בי? ‏-אבא!
‏יש עוד? ‏-אני לא יודעת.
‏לא.
‏זו…
‏זו אשמתי.
‏אני הבאתי אותה לספינה.
‏ניסיתי לערוך ניסוי. ‏-אשמתך?
‏לא חשבתי שאני…
‏אנחנו עבדנו…
‏הרגת אותה.
‏זה מגיע! תסתכלו למעלה! ‏-אתם רואים אותם?
‏מסוקים מגיעים.
‏מתחילים.
‏אני רוצה לדעת מה הרג אותו. ‏-כן, גברתי.
‏בואי נראה.
‏מעניין.
‏זה מטורף!
‏אתם לא יכולים להחזיק אותי פה.
‏ממתי אתה כזה פחדן?
‏היי, אחי.
‏- מבוסס על משחק הווידאו "האויב שבפנים" -
‏תרגום כתוביות: ענת שפירא