СЕРІАЛ NETFLIX
-Візьми, Джейд. -Не лишайте повідомлення.
НОВЕ СПОВІЩЕННЯ! 1 НОВЕ АРХІВНЕ ВІДЕО
ОСТАННЯ АКТИВНІСТЬ
НОВЕ ВІДЕО
ПАРАДНИЙ ВХІД, 12:39
Вона тебе шукає.
-Ні. -Так. Сказала: «Жодних "ні"».
Уже за північ.
Це не прохання.
«РАДІСТЬ» ДЛЯ ДІТЕЙ!
-Що це все таке? -Мерч.
Вона любить свій мерч.
То навіщо ти туди пішов?
Це просто вечірка.
І ти знав, що зможеш мною скористатися.
Облиш, ти робиш, що хочеш.
Тебе покарано.
-Як скажеш. -Гей…
РОЗ'ЄДНАНО
Ти запізнився.
-Евелін, що відбувається? -Знаєш його?
-З якого дива? -Бо про нас він знає.
Тіхуана.
Ти казала, з Тіхуаною не буде проблем.
І я вмію визнавати помилки.
Його звати Анхель Гернан Рубіо.
Роками був для нас головним болем.
Працював на «Баха Пост», поки не почув,
що в нашій мексиканській установі щось сталося, і не вирішив це висвітлити.
-Чому просто не купили його? -Намагалися.
Але він не продається, міцний горішок.
Тому ми купили всіх інших, а за ним наглядали.
Йому вірили тільки схиблені конспірологи, або незаймані з іміджбордів.
Чи ті й ті. Здебільшого ті й ті.
Містер Рубіо звідкись знає, що «Радість» перенесли до Південної Африки.
А ще він звідкись знає про нашу проблему.
Яку проблему?
Собачу.
Я хочу знати, що знає він.
І я хочу знати, хто його інформує.
-Тому ти його так розмалювала? -Ні.
Його розмалював Рот.
І хоч як я люблю просту грубу силу, вона не дуже допомогла.
Тому час вийти погратися старенькому Альберту.
БІЛЛІ Я ВДОМА. ТИ ДЕ?
Дівчата ще не сплять?
РЕЖИМ «НАЖИВО»
ВІТАЛЬНЯ, 1:04
-Я маю йти. -Тоді працюй швидко.
Евелін, я серйозно. Мені треба йти.
Я тебе знаю.
Ти мав бути мертвий.
Я…
Я знаю твоїх дочок.
Ну, нарешті.
Ні. Прошу.
Благаю, ні.
Я скрізь шукала, але ніде не пишуть, що перше Раккун-Сіті підірвали.
Бо це брехня.
Зі мною все гаразд.
Давай хоч одну секунду просто будемо щасливі.
Добре?
Я щаслива.
Чудово. Візьму морозиво.
Тато про них не розповідає.
Про мам.
Про донорок, «Ріка та Морті», наших сурогатних матерів.
Усе було анонімно, анонімне донорство.
Тато геть не говорить про сім'ю.
Брати? Сестри? Батьки?
Де він хоч народився?
Гей, годі.
Той чувак — псих. Ясно?
Що?
Коли ми були в «Амбреллі», я знайшла в комп'ютері тата документ.
Про Тіхуану.
І що там написано?
Нічого. Це було відео.
Схоже, там гинули люди.
Чому не сказала?
Я просто… Не знаю.
Усе тоді пішло перевертом, і ти…
Це не значить, що він казав правду.
Я знаю, але… Добре.
Він сказав, що в нас немає свідоцтв про народження.
-Тому давай їх знайдемо. -Джейд.
Просто… Будь ласка, підтримай мене.
Добре?
Потім ми зможемо поїсти морозива?
Я з'їм усе морозиво.
-Домовились. -Ура.
Щось бачиш?
Шерлок Холмс.
Агата Крісті. «Код да Вінчі».
О боже.
Що?
«Побачення для вже немолодих. Посібник для дорослих».
Фу.
-Чорт. -Що?
Я знайшла собачий свисток.
А це ж від пістолета?
Але тато ненавидить зброю.
Чекай.
-Джейд. -Що це?
Ходімо.
АЛЬБЕРТ ВЕСКЕР БУДЬ ЛАСКА, ВВЕДІТЬ ПАРОЛЬ
Він поставив інший пароль.
Клас. Ми закінчили?
Просто ідіотизм.
І що ти скажеш Сай…
Джейд, привіт.
-Усе гаразд? -Я…
-А що? -Припхався якийсь старпер,
потім налетіла «Амбрелла». Це був кошмар.
Це точно. Слухай, можеш прийти?
Джейд, зараз перша ночі.
І моя мама дуже зла. Мало не вбила за запізнення.
-Навряд чи відпустить. -Утечи через вікно.
-А що мені за це буде? -Гидота.
Привіт, Біллі.
-Мені треба хакнути татів ноутбук. -Нащо?
Що ти знаєш про перше Раккун-Сіті?
Там стався вибух, через витік газу.
А той блогер, з яким ти мене зв'язав, сказав, що його підірвали.
-Та йди ти. -І що там був мій тато.
Дикість яка.
Наче «Амбрелла» на таке не здатна.
Узагалі-то, ні.
Не знаю.
Але хочеш дізнатися. І хочеш мені допомогти.
Привіт. Я досі тут.
І мене досі верне.
-Він не допоможе. -Стоп. Чекайте, я…
Добре, але будеш мені винна.
Як завжди.
Добре.
Чорт.
Ніколи не бачив такого захисту в «Амбрелли».
Чекайте.
Усе, врубайте ноутбук.
-А де ваш батько зараз? -На роботі.
-Моя мама теж працює допізна. -Ти ж казав, вона вдома.
Ні, інша мама. Дві мами.
Тому я легко знаходжу підхід до дівчат.
Є, готово.
Він закінчив.
Про перше Раккун-Сіті нічого немає.
Самі тільки наукові статті.
Багато документів якогось Вільяма Біркіна.
Що стосується інтернету, то в закладках MSNBC й «Саєнс Дейлі».
Решта — звичайний старперський набір: кредитки, банки, страховка на машину.
А що на його пошті?
Здебільшого робота. Багато листів моїй мамі.
Чорт.
Тут є відкладений лист.
-Що? -Відкладений лист.
Якщо кожні 24 години не вводити код, лист відправиться.
-Кому? -Тобі, Біллі.
Мені?
Що там написано?
«Біллі, якщо ти це читаєш, вибач.
Зі мною щось сталося,
і я не можу допомогти, а часу, певно, обмаль.
Тебе розшукує «Амбрелла».
Я лишив сумку з усім необхідним.
Знайди її, бери Джейд і тікайте.
Вибач, але це все, що я можу».
Це жарт такий?
«По-перше, ключ шукайте в землі дорогою до Ломбард-стріт».
Знайдемо цю сумку.
Джейд.
Слухай, це ненормально. Це…
Я нічого не розумію.
-Дякую, бувай. -Чекайте, я можу…
Я допоможу з камерами.
-З якими? -У будинку.
Система безпеки.
Ваш батько чи ще хтось може стежити.
Я можу зациклити зображення.
Буде картинка, що ви, скажімо, робите щось нудне.
-А це законно? -Тебе таке справді ще хвилює?
Добре, готово.
Я поставив те, що було пів години тому.
Друга проблема: у вас удома камеру має кожний «розумний» пристрій.
-То зацикли їх теж. -Не можу.
Окрема система. Доступ мають лише копи й, може, ваш батько.
Отже, нам кранти.
Не зовсім. Поле зору в усіх них обмежене.
Ось.
-Я можу вас провести. -Клас.
Навіщо ти це робиш?
Вона класна, але ж не настільки.
Узагалі-то, настільки.
-Ти мене ображаєш. -Ні, річ не в тім. Я…
Щонайменше, усе це аж занадто підозріло. А ще…
Цікаво, чому ваш батько боїться «Амбрелли».
Чому?
Бо тоді це стосується і моєї мами.
Нехай.
Ти куди?
На Ломбард-стріт.
Стоп.
Термостат.
Ідіть під ним.
Пригніться.
Нижче.
-Ще нижче. -Серйозно?
З одного боку — телевізор, з іншого — холодильник, тому так.
Усе. Чисто.
Ломбард-стріт.
Тато завжди казав, що це його улюблене фото.
Підніми мене.
«Ключ до засмученої Джейд у п'ятому класі».
Навіщо це йому?
Щоб ніхто, крім нас, не розгадав.
Крім тебе.
-Він написав тобі. -Просто…
Джейд, через що ти була засмучена?
В 11 років?
Через життя, «Кланнад», усвідомлення, що світ — лайно, і я в ньому живу. Я…
-Я була дуже песимістична. -Джейд.
Ну ж бо.
Не знаю. Мені тоді вирізали гланди.
Лікар сказав, що мені треба виспатись, але в роті все боліло.
Я лежала й плакала.
Тато завжди губиться від наших сліз. Тому, щоб я заснула, він грав мені…
Телевізор.
Мабуть, не варто цього казати,
але це навіть круто.
-Травматично, але круто. -Ти просто радий бути зі мною.
Я радий, що ти без мене не можеш.
Невдаха.
Мелодія, яку завжди грав тато.
«Зворушлива мелодія, правда?»
Порожнина.
Що там?
Паспорти.
На ім'я Анни та Міли Шнайдер, але…
Фотографії наші.
Я не…
Готівка.
Десять штук.
Чорт.
А ось і пістолет.
Чорт. Ваш тато точно підірвав те місто.
Стули пельку.
Це тебе непокоїть?
Тут таке, а тебе турбує це?
Ні, ти не…
Я була проти.
І так було нормально, усе було добре.
Нічого не було добре.
Знаєш, той дядько мав рацію.
Ні, не мав.
-Ти й не… -Він помилявся щодо мене!
Тато нам брехав.
Не знаю, як саме, і не знаю навіщо,
-але він явно з'їхав з глузду. -Тато не…
Він піклується про нас.
-Лишив нам записку. -Він лишив її тобі!
Та байдуже.
Може, він знав, що ти ні про що не питатимеш.
Іноді ти просто нестерпна, ти це знаєш?
Біллі.
Я думала, що помираю, але хіба це тебе хвилювало?
-Усе не так. -Ні, бо в центрі уваги була не ти.
І так упродовж усього нашого життя.
А може, тато довіряє мені більше, бо просто я не нездара.
Ти постійно скиглиш через усе на світі, вчишся абияк.
-І ти розбила голову тій дівчині. -Заради тебе!
І хто тепер бреше?
Ти зробила це, бо хотіла.
Усі вважають психопаткою мене.
Але ти ще гірша.
Агов.
Сестри, так?
-Багато почув? -Ні, я нічого не чув, Біллі. Я…
Слухай, це казна-що. Сказитися можна.
Я тебе ледве знаю, але…
Мені дуже подобається твоя сестра.
І те, що вона тебе використовує?
Бо вона тебе використовує.
Можливо, але ні. Мені подобається,
що якщо їй щось болить, то вона гори зрушить.
Вона думає про тебе, бо лише про тебе й говорить.
Так.
Точно.
Я знову вимкну мікрофон.
Вибач.
Просто мені страшно.
Мені теж.
Якщо тато ховав таке, що ще він приховує?
Що він приховує про нас?
Ти справді хочеш знати?
Так.
Я теж.
Добре. Якби я хотіла сховати щось у цьому будинку,
наприклад, якісь важливі документи, які в мене варіанти?
Може, підвал?
-У нас немає підвалу. -Звісно, є.
У будинках «Амбрелли» ви обираєте:
терасу з джакузі, чи басейн із садом.
Але підвал є у всіх будинках.
Камера!
Щоб їх.
Дивно. Підвал мав би бути тут.
Усе, по камерах чисто.
Джейд.
Здається, це RFID-зчитувач.
Це як у гаражі, коли треба подати сигнал.
Зазвичай потрібна спеціальна картка.
Деякі люди вживляють чипи в руки.
-Що ти робиш? -Іди сюди.
-Гей. -Сюди.
Спробуй… Приклади руки.
-Джейд. -Може, так?
-Дай мені… -Відчепись.
Певно, тато забрав ключ.
Можливо, але завжди є запасний, правда?
Собачий свисток.
Ти ж мій чипований малий пухнастик.
Гей.
Це було дотепно.
Іди перша.
«Амбрелла» ж про це в курсі? Вони ж будували.
Тільки б не секс-підземелля.
Джейд, зв'язок зникає. Джейд, мене чути?
Не секс-підземелля.
Це був мій.
Коли мені було два роки.
А це що?
Не знаю.
Гей.
Це ж наша кров.
Це… Якого біса?
«РС 1998».
Раккун-Сіті.
«АМБРЕЛЛА»
Хто така Ліса?
ЗАВАНТАЖЕННЯ
Тато?
Утне щось — застрель паскуду.
Тато — козел.
Лісо.
Лісо, ми тебе не скривдимо.
Ходімо звідси.
-Біллі. -Я йду.
Це не було реальним!
Такого не могло статися насправді.
-Ні, Джейд! -Чекай.
-Я пішла. -«Вісімнадцяте вересня,
минуло 12 годин,
але її організм майже не реагує на вірус.
Минуло 24 години, концентрація вірусу збільшилась.
Зіниці не розширені,
проте замкнутість пацієнта аномальна».
Це про мене.
«Схоже, вірус не захоплює її клітини.
Проте погіршення очікується
у межах стандартних трьох діб.
-Якщо вірусу вдасться її змінити»… -Що?
«Її доведеться ізолювати».
Твоя правда. Ходімо.
-Ні, що ти робиш? -Забираю…
Це доказ.
Некоректне відключення від мережі.
-Підготовка до спалення. -Чорт.
Тридцять секунд.
Двадцять п'ять секунд.
Біжімо!
-Хутко. -Двадцять секунд.
П'ятнадцять секунд.
-Ні, замкнено. -Не відчиняється.
Десять секунд.
Дев'ять, вісім, сім, шість, п'ять,
чотири, три, два, один.
Починаю спалення.
О боже.
Що ви тут робите?
Як ви взагалі сюди потрапили?
Тобто як знайшли твою таємну лабораторію?
Ви знаєте про мою роботу.
Дівчина з величезним оком на спині — оце твоя робота?
-То був не я. -А мені здалося, що ти.
-Джейд, я кажу правду. -І чому ми маємо вірити?
-Бо я ваш батько. -Точно?
Де ми народилися? В якій лікарні?
Як звали донорок?
У Сан-Франциско, в університеті UCSF.
Тара Саттон та Алекс Шаум.
Стій.
Я знайшла лист.
Дурнуваті підказки й сумку — теж.
Навіщо ти тримаєш у мініхолодильнику нашу кров?
Біллі.
Що зі мною?
-Поговорімо про це нагорі. -Та пішов ти.
-Джейд. -Стій.
Я сказала, стій!
Ні.
Я не гратиму в ці ігри.
Я твій батько, трясця, і ти робитимеш, що сказано!
Цей стілець призначався мені, так?
Собака, який тебе вкусив, був хворий.
«Амбрелла» випробовувала один препарат. Він…
Неважливо. Слухай…
У великих дозах він заражає організм так званим Т-вірусом.
Це щось типу коронавірусу?
Він змінює клітини й захоплює тіло носія. Ти перестаєш бути…
людиною.
З дівчиною на відео сталося це?
Але ти не…
Ти поборола вірус.
Не знаю як, але глянь на себе.
-Ти не змінилась. -І що?
Усе скінчилось?
-Ця штука зникла? -Не знаю.
-Можна перевірити. -Обійдешся.
Біллі, пам'ятаєш, як ми тренувалися?
Дихай. Поклади руки на голову.
Молодець.
Біллі.
Ти сильна.
Що це означає?
Це означає, що я зробив вас сильними.
На стадії ембріона є способи допомогти.
Підібрати характеристики, відредагувати ДНК й дати дитині
певні переваги.
Пам'ятаєте, ми жили біля собору?
Ви вільно розмовляли з черницями іспанською.
У чотири роки.
Ви завжди були унікальними.
А те, як твоє тіло побороло вірус, —
такого я ніколи не бачив.
І що?
Ми твої експерименти?
Ви мої дочки. А я — ваш батько.
Тоді навіщо тобі наша кров?
Ви з'явилися завдяки «Амбреллі». Вони хотіли, щоб я за вами спостерігав.
Отже, ми їхні експерименти.
Ви знаєте чоловіка на ім'я Анхель Рубіо?
Він зараз в «Амбреллі», зв'язаний і побитий.
Ось де я був. Він сказав, що знає вас.
Ви бачилися з ним, розмовляли?
Ви не уявляєте, що «Амбрелла»…
Годі все на них валити!
Це ти зробив. Це твоя робота!
Так. Але мені все одно треба знати.
Ми нічого йому не розповіли, але він знає, що мене вкусили.
Ви маєте мене відпустити. Так, я винний.
Але якщо компанія дізнається, що ти заражена,
то не зупиниться, поки не схопить.
-Бачили ж, що зробили з тією дівчиною. -Що ти зробив.
Ви досі живі тільки завдяки мені.
І та сумка — усе, щоб вас уберегти.
Анхель мовчить, але це ненадовго. Мені треба до нього.
Щоб що?
Продовжити вас оберігати.
-Це повна хрінь. -Я знаю, що ви мене ненавидите,
але зараз…
урятувати вас можу тільки я.
Дозвольте мені це зробити.
Ти ж нічого йому не зробиш?
Бережіть себе.
Привіт, сестрице.
Ні.
НА ОСНОВІ ВІДЕОГРИ «ОСЕЛЯ ЗЛА»
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка