Nejlaskavější čtenáři,
tak jako fénix povstává z popela,
i naše královna zvedá hlavu po pohromě.
K prahu jejího paláce dorazily zástupy vhodných dam
v naději, že se s nimi zasnoubí královští synové.
Jistě budou následovat královské svatby a královští potomci.
Pokud se však dá věřit zprávám z horní galerie,
Její Veličenstvo v poslední době působí pramálo spokojeně.
Člověk si klade otázku, zda nadcházející svatební blaženost
rozjasnila i osamocený život Jejího Veličenstva.
Někdy si říkám, že je královna nejosamělejší žena v Anglii.
Myslíte, že jí chybí?
- Prosím? - Sounáležitost.
Královna je samozřejmě neustále obklopena svými dámami,
má kolem sebe lokaje, jezdce, gardisty, ale žádného muže.
Žádného gentlemana.
Myslíte, že jí to chybí?
Má přece manžela.
A přesto je ve skutečnosti vdova stejně jako vy nebo já.
Myslíte, že královna někdy hledá?
Violet Bridgertonová!
Ptáte se, jestli naše královna s někým ulehla?
Ne, to by mě ani nenapadlo.
O něčem takovém nesmíte uvažovat. Sledujte tu árii.
- Veličenstvo? - Je mrtev?
Nemám žádné zprávy, Vaše Veličenstvo,
proto předpokládám, že Jeho Veličenstvo je zcela naživu.
Ať žije Jeho Veličenstvo.
Ověřte to.
Chci mít jistotu.
Jistě, Vaše Veličenstvo.
Na příkaz královny se otevírá brána světa.
Každý smrtelník v britském impériu
vyhoví každému královninu vrtochu.
Položili bychom za ni život.
Ale co na tom?
To, co Její Veličenstvo potřebuje nejvíc,
nedobude žádné vojsko.
Osamělost je bitva, kterou si i královny musí vybojovat samy.
Mučte mě!
KRÁLOVNA ŠARLOTA
PŘÍBĚH BRIDGERTONOVÝCH
„Vzejde a je uťat jako květina.
Zmizí jako stín a nikdy se dlouho nezdrží.
Uprostřed života nás obklopuje smrt.“
Modleme se.
Otče náš, jenž jsi na nebesích,
posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé.
Buď vůle tvá
jak v nebi, tak i na zemi.
Amen.
Lady Danburyová.
Můžu vám nějak pomoct?
Chůva říkala, že děti hned usnuly.
To je pravda.
Milostpaní, nemáte hlad? Není vám zima?
Zdá se, že je smrt jejich otce moc nevyvedla z míry.
Což není žádné překvapení.
Lord Danbury pro ně byl cizí člověk.
Viděl je jen několikrát za měsíc.
Můžu vzbudit Charlieho, aby zapálil oheň.
A kuchař vám jistě připraví obloženou mísu nebo brzkou snídani.
Snídani?
Jsou čtyři hodiny ráno, milostpaní.
To jsem si neuvědomila.
Omlouvám se, Coral. Vrať se prosím do postele.
Neopustím vás.
Není divu, že pro něj truchlíte. Byl to váš manžel.
Možná spíš čaj místo...
Co je to?
Portské.
Je hrozné.
Ale lord Danbury ho má nejradši.
Měl.
Měl ho nejradši.
Milostpaní.
Byly mi tři roky, když mě rodiče zaslíbili.
Když uzavřeli dohodu. Tři roky.
Vychovávali ze mě jeho ženu.
Učili mě, že mám ráda zlatou barvu, protože ji měl rád on.
Říkali mi, že jeho oblíbená jídla jsou moje oblíbená jídla.
Četla jsem jen to, co měl rád on.
A jeho oblíbené písně na fortepianu...
Piju tohle portské, protože je to jeho oblíbený nápoj,
a proto to musí být můj oblíbený nápoj. Ani jedinkrát...
A i když se mi o tom nesčetněkrát zdálo,
i když jsem si to představovala,
i když jsem doufala a plánovala,
nikdy mě nenapadlo, jaké to ve skutečnosti bude, když bude...
pryč.
Smazán z povrchu zemského.
Vychovali mě pro něj a teď jsem...
nová.
Jsem zbrusu nová.
A ani nevím, jak mám dýchat vzduch, který nevydechl.
Tento svět se stále mění.
Nechte je sklidit. Dejte je chudým.
Ihned, Vaše Veličenstvo.
Napsal?
Bohužel ne.
- Princezna vdova... - Co chce?
Přijela s lordem Butem.
Návštěvy nepřijímám.
Přivezli s sebou královského lékaře.
Setkání s lékařem zásadně odmítám.
Trvá vám to dlouho.
Velmi dlouho.
Jsem precizní.
Čeká dítě.
- Povedlo se. - Je to jisté?
Není o tom pochyb.
Ženské nitro je pochybností plné, ale jste si jistý, jak jen to lze?
Naprosto.
Veličenstvo je v pokročilém stadiu.
Vyvíjí se to výtečně.
Díky Bohu.
- Můžeme to oznámit? - Až ucítí první pohyby.
Kdy to bude?
Předpokládám, že do konce měsíce.
Blahopřeji, Vaše Výsosti.
Inu, myslím, že blahopřání patří i vám, lorde Bute.
Okamžitě si nechám převézt věci do Buckinghamského domu.
Cože?
Čekáte následníka trůnu. Vaše bezpečnost je nade vše.
Ani na okamžik vás nenechám o samotě.
Na příchod budoucího krále budeme čekat společně.
KRÁLOVNA ŠARLOTA
Brimsley, prosím.
Co je?
- Jen... - Nu?
Víte, že nemůžu...
Víte, že mou povinností... Nemůžu...
Rád bych vám pomohl hledat slova, ale i já mám povinnosti.
Doručte dopis Veličenstvu.
Doktore!
Na záda!
Víte, že nemáte doktora Monroa obtěžovat při práci.
Nesu Veličenstvu dopis od jeho ženy.
Královskou poštu musím doručovat osobně.
Vaše Veličenstvo, nesu dopis.
Od Šarloty?
Ne.
Nejsi připraven.
Dejte ho k ostatním.
Pane...
Potřebujete pomoc?
K ostatním.
Máte dole návštěvu.
Truchlím. Pošli ji pryč.
Ano, milostpaní, je to ale lord a lady Smythe-Smithovi.
Smythe-Smithovi? Tady?
S vévodou z Hastingsu a několika dalšími našinci.
Prý mají obavy.
Nuže?
Agatho, drahoušku.
Jsme zdrceni vaší ztrátou.
Truchlíme.
- Byl to velký muž. - Průkopník.
- Vskutku truchlíme. - Ale...
Je v tom nějaké „ale“, že?
Je v tom vskutku „ale“.
Musíme vědět, co bude dál.
Co bude dál?
- Co víte? - Co s vámi bude?
Co bude s námi?
Odpusťte, ale...
Nemám nejmenší tušení, o čem mluvíte.
- Těšíte se důvěře dvora. - Jste královninou oblíbenkyní.
Jistě od Paláce něco víte.
O dalším postupu. O tom, co bude dál.
Lord Danbury zemřel jako první z nás.
Je to první náš gentleman s titulem.
A máte syna.
Ptáte se, jestli je teď můj čtyřletý syn
lord Danbury.
Musíme vědět,
jestli jejich dědické zákony budou platit i pro nás.
Zdědí titul?
Nikdy mě nenapadlo...
že můžeme vše záhy ztratit.
Ano.
Co ztratíte vy, ztratíme i my.
Vytvoříte pro nás precedens.
Zůstanete lady Danburyovou, nebo jste jen...
paní Danburyová?
Jeho komorníci to nevědí. A majordomus taky ne.
Možná lord Danbury žádného neměl.
Manžel právního zástupce měl.
Setkali se mnohokrát kvůli... záležitostem.
Stačí mi najít jeho jméno.
Bylo by to tak hrozné, milostpaní, přijít o titul?
Ano, Coral.
Všichni sem přišli a ptali se.
Spoléhají na mě. Dali jsme jim naději.
Ochutnávku čehosi vzácného. Rovnosti.
Ten náš ples.
Nedokážou se toho vzdát jen tak snadno.
Utrpí šrámy.
A tady to je.
Právní zástupce?
Postará se o to. Napíšu mu a on přijde.
Vážně si myslíte, že právník přijde za ženou?
Prostě se podepíšu jen příjmením.
Doufejme, že usoudí, že jsem špatně vychovaný muž.
- Máte zprávy? - Bohužel ne, Veličenstvo.
Určitě ty dopisy dostává?
Doručuji je já, Veličenstvo.
Je tu stále ona?
Nespadla ze schodů ani se neudusila kouskem masa?
S politováním vám musím sdělit, že je stále živa a zdráva.
Už to trvá docela dlouho.
Vaše Veličenstvo?
Chci tím říct, jestli už to bude hotové.
Obávám se, že nejsem ještě ani v polovině.
- Ramsay, nejsem nijak objemná. - To ne, Vaše Veličenstvo, ale...
Stále schází král.
Je to svatební portrét na přání Jeho Veličenstva.
Ano.
Jeho Veličenstvo si vyžádalo svatební portrét.
Jeho Veličenstvo je velmi uvážlivé.
Mám moc světlou pleť.
Namalujte ji tmavší. Jaká skutečně je.
- Vaše Veličenstvo... - Ukažte.
Ne. Namalujte pleť světlejší.
Bledou.
Jeho Veličenstvo chce, aby zářila.
KRÁLOVNA ŠARLOTA
Budete mě sledovat, jak spím, Brimsley?
Promiňte, Veličenstvo.
- Dáte mi ten dopis? - Žádný nenesu.
- Ale nesete. - Nenesu.
Máte ho v ruce.
Dopis nesu.
- Jak říkám. - Dopis nesu, ale ne pro krále.
Píše vévodovi Adolfovi.
Cože? Bratrovi do Německa?
Proč?
Nemůže odjet bez bezpečného útočiště a mužského ochránce.
- Aha. - Aha, Reynoldsi!
Nemám ho posílat, že ne?
Ptáte se mě?
Ano, ptám se vás. Tohle je...
Chce odjet.
Můžu ho neodeslat.
Mám ho neodeslat?
To je na vašem uvážení.
Ne, je to naše...
Můžete to říct Veličenstvu. Bude jednat. Vrátí se k ní. Vše se vyřeší.
Nuže?
Mám ho neodeslat?
Nedá se nic dělat.
Pošlete ho.
Všechno je v ohrožení.
A vy skrýváte tajemství.
Půjdete pěšky, milostpaní? Kam?
Jen se projdu.
Co? Jako nějaký pobuda nebo básník?
To nedovolím. Musím vás doprovodit.
Ne, Coral, děkuji. Toužím po samotě.
Budu si držet odstup.
Samotu.
To myslím není nejlepší obuv na pole.
Lorde Ledgere.
Co tady děláte?
- Jsem na svých pozemcích. - Já myslela, že patří mně.
Tam jsou vaše pozemky. Tady jsou moje.
Jsme sousedé.
Jsem narušitelka?
Psy na vás nepošlu.
Jen tady bloumáte.
Bloumám?
Myslela jsem, že chodím.
Jaký je v tom rozdíl?
To kdybych věděl.
Dělám to tak často, že tomu říkám bloumání,
aby to znělo romanticky, a ne šíleně
a aby lady Ledgerová tolik nevyváděla.
Chodím teď bloumat každý den. A vy?
Tohle je poprvé.
I když u sebe bych tomu říkala jen chození.
Pročpak?
Protože já si šílená připadám.
Vaší ztráty je mi líto.
Už jsem nedokázala dál vyspávat, a tak jsem tady.
Na vašem pozemku.
Inu, procházka, nebo bloumání...
Obojí vám udělá dobře, i když v tomhle se nedá provozovat ani jedno.
Nedošlo mi to.
Zítra budete moudřejší.
Zítra?
Uvidíme se tu zítra.
Ve stejnou dobu.
Budete mít lepší obuv.
Můžeme bloumat spolu.
Tady jste.
Viléme, toto je princezna Adelheid.
- Těší mě, Výsosti. - A Eduarde, toto je princezna Viktorie.
Je mi ctí, Vaše Výsosti.
- Nápodobně. - Zdravím vás.
Moji synové vás nesmírně toužili poznat.
Dobrá, inu, brzy se znovu uvidíme.
- Veličenstvo. - Veličenstvo.
- Výsosti. - Výsosti.
Kdo to byl?
Vaše snoubenky.
Snoubenky?
- Neznáme je. - Co na tom?
Jsou to šlechtičny, jsou bohaté,
jsou vlivné, jsou dokonalé.
A příští týden se stanou vašimi manželkami.
- Příští týden? - Máti, to nemyslíš vážně.
Nesmíme do toho mluvit?
Do toho, jaký bude náš život?
Zvlášť když ho chceš spojit s úplně cizími lidmi.
Je to mistrovské dílo, že ano?
A je tak obrovské!
V životní velikosti. Jako kdybychom stály u nich.
Velmi provokativní.
Ano, velmi.
Violet. Je s vámi všechno v pořádku?
Ovšem. Proč se ptáte?
Myslím, že můžu říct, že vás znám dobře,
a v poslední době nejste ve své kůži,
vůbec se nepodobáte sama sobě.
Jsem v naprostém pořádku.
- Violet Bridgertonová. - Ne, nejsem ve své kůži. Moje domácnost...
Anthony je na líbánkách,
Gregory za měsíc vyrostl tak do dvojnásobné výšky,
Eloise se nějak nepohodla s Penelope,
přitom víte, jak jsou si blízké.
Takže dupe po domě a vypadá jako bouřkový mrak.
Takhle bych mohla pokračovat...
- Chápete? - Violet.
- Agatho. - Jsme přítelkyně.
Není nic, s čím byste se mi nemohla svěřit.
Nevím, na co narážíte.
To já také nevím.
Zatím.
Jen cítím, že je tu něco dalšího, a čekám, až mi to řeknete.
Neřeknu.
Takže tu něco je.
Nemůžu.
Můžete.
Mně...
Zdá se, že moje...
zahrada je v rozpuku.
Je zima. Zem je zmrzlá.
Měli jsme s manželem zahradu.
Bujnou zahradu s mnoha druhy květin,
a když zahynul, zahynula i zahrada.
A já jsem na ni vůbec nepomyslela. Nechtěla jsem ji.
Ale v poslední době, znenadání,
začala zahrada rozkvétat.
Zahrada?
A teď leccos potřebuje.
Sluneční světlo.
Vzduch.
Lidskou ruku.
Vaše zahrada je... v rozpuku.
Zcela se mi vymyká z rukou.
Ach, Violet.
Začínám být nebezpečná, Agatho.
To věřím.
Málem jsem dnes požádala lokaje, ať si na mě lehne.
Vikomtko Bridgertonová!
- Violet. - Musím jít.
- Velmi mě těšilo. - Violet...
Jsem na výstavě mnohem déle, než jsem měla v plánu.
Na viděnou.
Nuže?
Jezdecké boty.
To je mnohem lepší.
Tohle je tedy všechno?
Ano, víceméně.
Prostě dávat jednu nohu před druhou znovu a znovu.
Není to úplně všechno. Také se dívám.
Všímám si.
Čeho?
Toho, co tu je.
Bílých zajíců.
Srnců v jejich zimní šedi.
Kvetoucích sněženek.
Hejn sedících špačků. Toho si všímám.
Ale stejně jasně vidím i to, co tu není.
Nerozumím vám.
Planoucí růžové keře,
žluté blatouchy a bzukot včel.
Letní vlaštovčí píseň.
Když tu chodíte dost dlouho, postřehnete vše najednou.
Co tu je i co tu není zároveň.
To, co je pryč, vůbec pryč není.
Ovšem koňské koblihy,
ty všímavost nevyžadují.
Jsou všudypřítomné.
Milostpaní.
Stále potřebuji samotu, Coral.
Ovšem, milostpaní, ale kuchyně! Včera se vám zkazila večeře.
Že večeři nepotřebuji.
Ještě jednou: kteří jsou špačci?
Samotu, milostpaní?
Samotu, Coral.
Vidíte to?
Co jestli vidím?
Přece toho puštíka s vavřínovou ratolestí v zobáčku.
Přiznám se, že ne.
Ale lorde Ledgere!
Jelikož tu není, měl byste ho vidět o to jasněji.
Učednice předčila mistra.
Výborně.
Jste tu oba.
Musíme probrat květiny na svatbu.
To nebude nutné, máti. Žádná svatba nebude.
Na něco jsi zapomněla.
Na našeho nejstaršího bratra Jiřího,
prince z Walesu.
Prince regenta anglického.
Pověřeného pro otcovu nezpůsobilost.
Toho, jenž má podle zákona o královských sňatcích
jako jediný pravomoc schválit manželství na královském dvoře.
Včetně těch našich.
On je však neschválil.
A ani neschválí.
Je uražený, že ses s ním nejdřív neporadila.
Máte pravdu.
- Máme. - Zapomněla jsem se. Chybila jsem.
Poněvadž je princ regent,
věc je zcela v rukou prince z Walesu.
Je zastupujícím vladařem a nejvyšší autoritou.
Zcela správně.
A teď laskavě schval bratrům sňatek.
Schvaluji.
Plavba byla dobrá?
Příšerná.
Veličenstvo.
Vévoda Adolf Fridrich IV. Meklenbursko-Střelický.
A kde je... ona?
Myslím, že má schůzku s modistkou.
Počkejte venku, Brimsley.
- Veličenstvo. - Narovnej se. Vypadáš směšně.
- I já tě rád vidím, sestro. - Rychleji to nešlo?
Mein Gott.
Královský stav ti sluší.
Byl bych přijel dřív, ale...
plavba byla náročná.
Ještě teď mám žaludek na vodě.
To máme společné.
Veličenstvo.
- Taková šťastná zpráva! - Až na to, že šťastná nejsem.
Chci domů, Adolfe.
Domů?
Nesmysl.
Nesmysl? Odvezeš mě domů.
Hned. A nemůžeš mě odmítnout.
Cestou sem jsi řekl, že nelze odmítnout impérium. Jsem jejich královna.
- Zmítají tebou city. - Ještě jednou a nechám tě stít.
Šarloto.
V tvém lůně zraje ovoce Anglie,
a dokud to ovoce nebude zralé, tvé tělo je pouhým stromem,
stromem v královském sadu, a ve chvíli, kdy...
Jsem strom?
Chci říct jen to, že dítě ve tvém lůně není tvoje.
- Roste v mém těle. - No a?
No a? Tak si to zkus sám.
Tvoje tělo nepatří tobě.
Opustit království by teď byla vlastizrada.
Únos krále.
- Možná důvod k válce. - Jen chci být doma.
Se svou vlastní rodinou. S tebou.
Já už nejsem tvoje rodina. Tvoje rodina je král Jiří.
Ledaže...
Děje se něco, Šarloto?
- Jistěže ne. - Neubližuje ti, že ne?
Všechno je v pořádku.
To je úleva.
Bylo by nanejvýš složité se... k tomu nějak postavit.
Proč?
Adolfe, proč?
Zasnoubení jsem vyjednal výtečně.
Vytvořil jsem pro naše vévodství spojenectví.
Spojenectví?
Proto jsi mě vyvdal těmhle lidem.
Bylo to výhodné pro všechny.
Za branami už řvali lvi.
Tohle spojenectví...
znamená, že Meklenbursko-Střelicko má ochranu mocné Velké Británie.
Šarloto,
naše osudy jsou spojené.
Proto je dobře, že se ti tu daří.
Co by na tom záleželo?
Moje tělo je přece jeho, ne?
Máme tatarské bažanty.
Nechceš se na ně podívat?
Včera to trvalo tři hodiny.
- Děje se něco? - Nic, pane.
Tak si o tom přestaňte šuškat!
Znovu!
Co tu je?
Mé děti.
Má komorná Coral.
A co tu není?
Moje rodina.
Možná můj titul a majetek.
Koruna si je teď možná vezme zpět.
Moje vyhlídky na budoucí štěstí.
Váš manžel?
Nezařadila bych ho mezi věci, které v mém životě chybí.
Máte mě kvůli tomu za zrůdu?
Ne.
To bychom byli zrůdy oba.
Jak to myslíte?
Prostě že...
to chápu.
Myslím, že mnoho vdov by řeklo totéž.
I vdovců, kdyby byli tak svobodní jako vy.
Zdám se vám svobodná?
Doufala jsem, že budu.
Jenže teď, když je mrtvý,
nesu si břemeno toho,
co znamená být ženou, jež není svázaná s mužem.
Jsem sama, ale život je mimo můj dosah.
Příští týden mám narozeniny, ale co z toho?
Bude to jen další den smutku.
Můžu si být jistá
jen smutkem, vyšíváním
a poklidnými dýchánky s ostatními vdovami.
Už navždy.
A pak je tu bloumání.
Jsem tu i já.
Ano?
Byl to krásný den. Děkuji vám.
Ano, byl.
- Děkuji. - Musím... Mám...
Hezký den, Agatho.
Coral, já hlad nemám.
Přišel za vámi gentleman.
Gentleman?
Říká, že je právní zástupce
a hledá dámu, která se nepodepisuje celým jménem.
Obávám se, že pro takovýto případ neexistuje precedens.
Ne nadarmo to nazvali „experiment“.
A můj manžel zemřel jako první.
Potíž je v tom, že titul a majetek
byl jmenovitě udělen nebohému lordu Danburymu.
Ať odpočívá v pokoji.
Tedy ne vám.
Běžně by přešly na příštího lorda Danburyho.
Mám přece syna.
Ale nikde nebylo stanoveno, zda se nové šlechtické tituly dědí.
Pravděpodobně se vrátí Koruně.
Čímž se ze mě stane lady Nikdo,
která má jen manželův starý dům a peníze.
Ach ne.
Jde jen o to...
Když váš manžel přijal nové panství,
využil značnou část svého majetku
na financování vašeho nového života.
Krejčí, poplatky v klubu, koně, nový personál.
Můj manžel měl jedno z největších jmění na kontinentu.
Obávám se, že váš manžel před vámi v tomto směru přeháněl.
Vydal dost peněz na to, aby si udržel život hodný lorda.
Takže kvůli titulu,
který nám možná ani nezůstane,
ze mě bude co?
Žena bez prostředků?
Bez domova?
Co mám dělat?
To, co dělají všechny zchudlé vdovy.
Využít laskavosti mužského příbuzného.
Nebo se znovu vdát.
Je nesmírně milé, že jste přijel na návštěvu za sestrou.
Co jsem se vdala já, už jsem rodinu skoro neviděla.
Šarloto,
štěstí vám přeje.
Je vyčerpaná.
Těhotenství.
Dobře si to pamatuji.
Nosit pod srdcem budoucího krále není snadné.
A kde je současný král?
Připojí se k nám Jeho Veličenstvo?
Veličenstvo je zaneprázdněno.
Šarlota je mu neocenitelnou oporou.
Vaše Veličenstvo?
Píši mu dopisy.
Nejdražší.
To nejtěžší je za vámi.
Splnila jste svou povinnost. Počala jste dědice.
Teď jste volná.
Co se týče mého syna,
už ho nikdy nemusíte vidět, nechcete-li.
Dokud nebudeme potřebovat dalšího dědice.
Nuže, proč jsem tady?
Říkám si, že byste možná rád viděl zdi. Vidíte, jsou vydrhnuté.
- Není tu ani stopy po... - ...zdi.
A vymyslel jsem plán, jak zaclonit zahradu.
Kdyby Veličenstvo potřebovalo čas...
na koupání za měsíční noci bez oděvu,
můžeme... postavit zástěnu.
Jel jsem až sem kvůli zástěně v zahradě a vydrhnuté zdi?
Ne, je tu ještě něco.
Její Veličenstvo...
Je ve stavu, který jsem ještě neviděl.
Bojím se, Reynoldsi, že královna balancuje nad propastí.
Nevím, zda by Její Veličenstvo nemělo znovu vyhledat toho muže,
králova doktora, kvůli duši.
- Vyloučeno, ne. - Poslouchejte...
Řekl jsem ne!
Nic mi nedáte. Nic mi neřeknete.
Žádám o pomoc, a vy se ke mně nechováte jako k partnerovi...
Nemůžu vám pomoct!
Musím se vrátit.
Znovu.
Znovu!
Znovu.
- Jsem králův pobočník. Jdu za králem. - Víte, že sem nesmíte.
Jsem králův pobočník. Jdu za králem.
Vraťte se k sobě!
Co mu to u všech ďasů děláte?
Léčíme ho.
Znovu.
Znovu!
- Přestaňte s tím šílenstvím! - Odveďte ho! Ihned.
Znovu.
Výborně!
Děkuji, že jste přišla.
Napadlo mě, že si výstavu víc užijete bez tlačenice.
Otevřeli ji jen pro nás.
Agatho, chci se omluvit
za svůj včerejší výlev.
Doufám, že mi odpustíte a na celou věc zapomenete.
Byl to nesmysl.
Ani v nejmenším to nebyl nesmysl a nezapomenu.
- Agatho. - Co jedna o druhé víme?
Co víme opravdu? Kromě rodokmenu a toho, že jsme vdovy.
Co ví kterákoliv žena z vyšší společnosti o opravdovém přátelství?
Je to samé společenské tlachání, sňatkové intriky a klevety.
Otevřela jste se a ukázala mi, kdo skutečně jste.
To bylo statečné.
My matky, tety a čelné osobnosti vyšší společnosti
trávíme čas nekonečným dohazováním partií,
řečněním o námluvách, o lásce, zamilovanosti.
Ale nikdo dostatečně vyzrálý
nikdy nepochopí, co to všechno znamená.
Jaké to je, žít bez lásky.
Jaké to je, ztratit ji.
Jsme samá kleveta a historka,
ale jako ženy nikdy nejsme předmětem rozhovoru.
Lady Whistledownová nikdy nepíše o našich srdcích.
Jsme nevyprávěnými příběhy.
Včera
jste mi řekla něco ze svého příběhu.
A já vám...
děkuji.
Vůbec...
Vůbec nemáte zač.
Pojďte.
Tady.
Chci, abyste viděla jedno starší plátno.
Jedno z mých nejoblíbenějších.
Jejich zahrada je vždy v rozpuku.
I teď? Vždyť... Jeho Veličenstvo je...
Co záleží na šílenství, když kvete pravá láska?
Pro ně je plevel nedílnou součástí té cesty.
Zahradu máme všichni, Violet.
Moje zahrada nezemřela s manželem,
protože do té doby nikdy nebyla osázena.
Ani jsem nevěděla, že bych nějakou zahradu mohla mít.
Rozkvetla, až když odešel.
A když se tak stalo,
pečovala jsem o ni.
Vášnivě.
Ani jednou,
nikdy za ty roky jsem neuvažovala o jiném muži.
Ale teď...
Je v pořádku, že to chcete.
Řekněte to.
Chci péči zahradníka.
Chci co nejdůkladnější péči zahradníka.
Osadíme to znovu?
Ne.
Nechte to zahynout.
Veličenstvo.
Nesmíte odjet.
- Já vím. - Z Anglie.
Nesmíte odjet z Anglie.
Budete tu muset zůstat.
- To nemůžu. - Budou vás vinit.
Zůstanete tady.
Kde je?
Je v Paláci svatého Jakuba a přijímá za krále návštěvy.
No tak, rošťáku. Je to jen šátek.
Tak si ho vezmi ty.
Ohó! Taková drzost!
Dominiku, okamžitě přestaň.
Dnes je důležitý den a musíš se chovat slušně.
Buď hodný a poslouchej maminku.
Kdy se vrátíme k chůvě?
Dominiku, mrzí mě, že mě neznáš.
Ani já jsem rodiče dobře neznala.
A vím, že musí být děsivé takhle opustit chůvu,
ale já jsem tvoje matka.
A tvůj otec se odebral k andělům.
A teď jsi hlavou rodiny ty.
Hlavou rodiny?
Ano.
A rodina potřebuje, abys splnil svou povinnost.
Tak dobrá.
Napadlo mě, že je načase, abyste poznala mého syna.
Lorda Danburyho.
Moc mě těší, Vaše Výsosti.
Ráda vás poznávám, lorde.
Otázka dědění.
Není rozhodnutá.
Jsou zde obavy.
Rozumíte důsledkům?
To je ale krásný chlapec!
Snad nás zase brzy navštívíte.
Kdo je další?
Nový guvernér Pondicherry.
Splnil jsem svou povinnost, matko?
Ukázal jsi jim, kdo jsi.
Dominic Danbury, syn Hermana Danburyho.
Ano.
Přesně tak.
A jsi lord Danbury.
A zaujmeš své právoplatné místo, protože na něj máš nárok.
Protože jsi můj syn.
Jsi syn Agathy Danburyové,
rozené Somové,
z královské krve kmene Kpa-Mende Bo v Sieře Leone.
Jsi potomkem válečníků.
My vítězíme.
To si zapamatuj.
To je krása, tati.
Ale budeš muset začít znovu.
Pročpak, krásko?
Je pro mou hlavu moc velká.
Ty už jsi narozeniny měla, hlavičko.
- Tahle je pro někoho jiného. - Pro nikoho jiného čepice neděláš.
Ne, ale tenhle někdo jiný je celkem smutný.
Ale možná máš pravdu.
Možná se pro něj nehodí.
Ne. Musíš mu ji dát.
Tvé čepice přinášejí radost
a na narozeniny nikdo nemá být smutný.
Můžu ti pomoct?
Tuhle musím udělat sám.
Přidej papírové květy. Ty má rád každý.
Je úplně oslnivá.
Ona září.
Nikoho tak bohatého jsem ještě neviděla.
- Dotkla jsem se jejího pláště. - Dýchej.
Neříkala, proč je tady?
Její Veličenstvo nemusí nic vysvětlovat.
Ovšem.
Odveď ho k chůvě.
Vaše Veličenstvo.
Čemu vděčím za tu čest?
Přišla jsem vám oficiálně vyjádřit soustrast, jak jinak.
Pláč a modlitbu.
To je velmi laskavé.
Vaše Veličenstvo by mělo odpočívat. Doma na lůžku.
Doma...
Tam není můj domov.
Z domova jsem odešla
a už se tam nikdy...
nikdy nevrátím.
Kam ale Vaše Veličenstvo půjde?
Přece jsem přišla sem.
Chce tady zůstat.
Zůstat? Taková čest!
Ne, to není čest. To je hrůza.
Čeká dítě. Královské dítě.
Doslova v sobě nosí budoucnost britského impéria.
Nemůžu za ni být zodpovědná. Nesmí se jí nic stát.
Navíc bych ukrývala...
Anglická královna mě žádá, abych se dopustila vlastizrady.
Jéminkote. Já...
Co mám dělat?
Pošli sluhu do Buckinghamského domu. Hned.
O britských červenokabátnících mluví celý svět.
Přitom jejich vládce nelze ochránit před nedbalostí personálu.
Povinnosti plníme s nejvyšší péčí.
Myslel bych si, že nejdůležitější je neztratit královnu!
Zodpovídám se Veličenstvu, ne vám!
A Veličenstvo se neztratilo.
S jejími okolnostmi jsem dobře obeznámen
a dokážu se s nimi bez potíží vypořádat.
Když se mi pod nohy nebudou plést hašteřiví cizinci
a budou chápat, jak je důležité, aby se se zmizením královny
naložilo diskrétně.
Omlouvám se.
Kočár. Okamžitě.
Ano, pane.
Já vím.
Já taky, miláčku, ale...
Promiňte, Vaše Veličenstvo.
Je tu váš pobočník Brimsley.
- Dělá svou práci zatraceně dobře. - A váš bratr.
Inu, nepřijmu je.
Veličenstvo,
netvrdím, že vím, jaké problémy vás tam očekávají,
ale vím, že tady se nevyřeší.
Nevyřeší se nikde.
Nechcete mi říct, co vás trápí?
Chci a velmi.
Ale nemůžu.
Můžu říct jen to, že mi v této zemi lhali
a zradili mě všichni kromě vás.
Jste má jediná přítelkyně.
Vaše Veličenstvo, nejsem vaše přítelkyně.
Chci jí být.
Ale v tuto chvíli
jsem jen a jen vaše poddaná.
A jako vaše poddaná se i chovám.
Nedbám na vaše city.
Skláním se před majestátem
a nedovoluji vám být člověkem.
Takže...
máme-li být přítelkyně,
musíme začít znovu.
I já velmi potřebuji přítelkyni.
Budete má přítelkyně.
Budu vaše přítelkyně.
Takovýhle život jsem si nepřála.
Jsme ženy.
A muže, kteří rozhodují o našich osudech, ani nenapadne, že po něčem toužíme,
že máme své vlastní sny.
Pokud máme kdy žít podle svých představ,
musíme zařídit, aby je to napadlo.
Naše statečnost.
Naše síla vůle jim bude důkazem.
Poděkujte prosím své domácnosti za pohostinnost.
Spolehněte se.
Také vám chci poděkovat, lady Danburyová, za vaši diskrétnost a přízeň.
Pro Její Veličenstvo cokoliv.
Máti.
Ne.
Ať je to jakákoli troufalost či vytáčka, zadus ji.
Tvé dlouhé jinošství skončilo.
Za hodinu z tebe bude ženatý muž.
Já vím.
Ale máti...
Já se bojím.
Čeho se bojíš?
Že ji nedokážu milovat.
Láska není něco, co člověk dokáže nebo nedokáže na základě nějakého kouzla.
Nějaké chemie.
To je pro divadlo.
Láska je odhodlání.
Láska je vědomé rozhodnutí.
S někým uzavřeš sňatek a rozhodneš se ho milovat.
Nedovolíš si žádnou jinou možnost.
Manželství je totiž těžké.
Plné bolesti.
A život královského potomka
je osamělý.
A tak se někoho chop a drž se ho.
Miluj a miluj z celého srdce, protože když to neuděláš...
budeš ztracený.
Královna se nezodpovídá svým rozmarům, ale svému lidu.
Královny toto břímě nesly od nepaměti a ty obstojíš také.
Časem si své vznešené povinnosti zamiluješ
jako plod své ušlechtilé povahy.
A tyto mladické záchvaty budou jen trapnou vzpomínkou.
Šarloto?
Brimsley.
Ať kočár čeká.
Právě jsme přijeli. Nemůžeš...
Čekejte!
Kam zase chceš jet?
Prodal jsi mě, abych byla anglickou královnou.
Odjíždím, abych jí byla.
Ledgere.
Mylady.
Co to je?
Narozeninová čepice.
Vyrábím je.
Tahle je pro vás.
Nevěděl jsem, kdy přesně máte narozeniny, ale je třeba je oslavit.
Tady být nemůžete.
Já tu ale nejsem.
Nesmíte jít dál.
Ani to nemám v úmyslu.
Musíte být potichu.
Nevydám ani hlásku.
Protože tady nejsem.
Jak vidíte.
A ani nejdu dál.
Stát!
Kde je král?
Král vás teď bohužel nemůže přijmout.
- Nesmysl. Zaveďte mě k němu. - Veličenstvo.
Bohužel to není možné.
Jistěže to je možné. Chci ho vidět. Kde je?
Ne, to Vaše Veličenstvo nechce.
Neříkejte mi, co chci, doktore.
Zaveďte mě k němu, nebo nechám prohledat celý palác.
Tam, Vaše Veličenstvo.
Odvažte ho.
Odvažte krále!
Všichni ven! Ihned.
Jiří?
Podívej, Jiří, to jsem já.
Nebo Venuše.
Je tady Venuše.
Jiří.
Čert vem Venuši. Jsem Šarlota.
Jsem Šarlota a potřebuju, abys zase byl Jiří.
Aby ses pokusil.
Vrať se ke mně.
Prosím, Jiří, vrať se.
Jiří, vrať se.
Cítíš to, Jiří?
Kope.
Jsem Šarlota. Tohle je naše dítě.
A musíš zase být Jiří, jinak nikdo z nás nebude nikým.
Šarloto.
Aby mi Veličenstvo rozumělo.
Metody jsou drastické, ale účinné.
Toužím po jeho příčetnosti tak jako vy.
Nezáleží mi na jeho příčetnosti.
Záleží mi na jeho štěstí, jeho duši.
Ať si je šílený, pokud to potřebuje.
Vy jste skončil.
Odveďte ho z pozemků.
Toto je chyba, chyba, která ho zničí!
Buďte vděčný, že nenechám zničit já vás.
Král potřebuje najíst, teplou koupel a šaty.
Já potřebuji sbalit. Stěhujeme se do Kew.
Počkat.
Tak?
Tak.
NA MOTIVY POSTAV Z KNIH JULIE QUINNOVÉ
Překlad titulků: Miroslav Pošta