Любі читачі й читачки.
Мов той фенікс, що відроджується з попелу,
наша королева відроджується після катастрофи.
На поріг Її Величності прибула ціла армія підхожих леді
з надією на заручини з синами монархині.
А значить, королівські весілля й діти не забаряться.
Однак, якщо чуткам з вищих щаблів
можна йняти віру,
обличчя Її Величності останнім часом виявляє мало втіхи.
Стає цікаво, чи раювання з приводу прийдешніх одружень
проллє світло на власну самоту Її Величності.
Я іноді думаю, що наша королева — найсамотніша жінка в Англії.
Думаєте, їй бракує...
-Перепрошую? -Товариства.
Біля королеви повсякчас її фрейліни, звісно,
а ще лакеї, конюхи, вартові, але не чоловік.
Не джентльмен.
Їй цього бракує?
У неї є чоловік.
Але якщо по правді,
вона така ж удова, як і ми з вами.
Думаєте, королева інколи шукає...
Вайолет Бріджертон.
Ви питаєте, чи наша королева з кимось спала?
Та ні, що ви.
Не годиться про таке думати. Слухайте краще арію.
-Мем? -Він помер?
Я нічого не чув, Ваша Величносте,
тож, гадаю, Його Величність цілком живий,
хай живе ще довгі роки.
То з'ясуй.
Я хочу бути певна.
Звісно, Ваша Величносте.
Двері світу відчиняються за наказом королеви.
Кожен чоловік і жінка Британської імперії
підкоряються примхам королеви.
Ми ладні битися за її безпеку.
Та що з того?
Те єдине, чого Її Величність потребує найбільше,
не завоювати жодною армією.
Самотність — це битва, яку навіть королеви мусять вести наодинці.
Катують!
БРІДЖЕРТОНИ: ІСТОРІЯ КОРОЛЕВИ ШАРЛОТТИ
«Вона виходить, як квітка — й зів'яне,
і втікає, мов тінь — і не зостається».
«Посеред життя нас оточує смерть».
Помолимося.
Отче наш, що єси на небесах,
Хай святиться ім'я Твоє,
Хай прийде Царство Твоє.
Нехай буде воля Твоя,
Як на небі, так і на землі.
Амінь.
Леді Денбері.
Вам чимось допомогти?
Няня сказала, що діти поснули одразу.
Це правда.
Міледі, хочете їсти? Вам не холодно?
Вони, схоже, не дуже засмучені смертю батька.
Що й не дивно.
Лорд Денбері був для них чужим.
Бачився з ними кілька разів на місяць.
Я можу розбудити Чарлі, щоб розпалив вогонь.
Впевнена, кухар може подати вам щось холодне або ранній сніданок.
Сніданок?
Зараз четверта ранку, міледі.
Я й не знала.
Вибач, Корал. Іди спати.
Я вас не залишу.
Не дивно, що ви його оплакуєте. Він був вашим чоловіком.
Може, трохи чаю замість...
Що це взагалі?
Портвейн. Жахливий.
Але улюблений лорда Денбері.
Був.
Був його улюбленим.
Міледі.
Мені було три, коли батьки мене йому пообіцяли.
Коли уклали угоду. Три роки.
Тож мене ростили стати його дружиною.
Мене вчили, що мій улюблений колір — золотий, бо це його улюблений колір.
Мене вчили, що мої улюблені страви — його улюблені страви.
Я читала лише книжки, які він любив.
І його улюблені пісні на фортепіано.
Я п'ю цей портвейн, бо він його улюблений,
а тому має бути і моїм. Я ні разу...
І скільки разів я мріяла,
уявляла, сподівалася і планувала...
Я ніколи не думала, як воно буде насправді,
коли він відійде.
Коли зникне з лиця з землі.
Мене ростили для нього, а тепер я...
ніби нова.
Зовсім нова.
І я навіть не знаю, як дихати повітрям, яке не він видихає.
Світ змінюється.
Зберіть урожай і роздайте бідним.
Так, Ваша Величносте.
Він написав?
На жаль, ні.
-Принцеса-вдова... -Чого їй?
Вона прибуде з лордом Б'ютом.
Я не приймаю гостей.
Вони взяли із собою королівського лікаря.
Нізащо з ним не побачуся.
Щось ви довго.
Дуже довго.
Я педантичний.
Вона в тяжі.
-Справу зроблено. -Ви впевнені?
Жодних сумнівів.
Сумніви — найкраща частина жіночого нутра,
але ви досить упевнені?
Авжеж.
Скажу більше, уже досить довго.
І в неї чудовий прогрес.
Дякувати богу.
-Можемо оголосити? -Не до перших рухів плоду.
Коли це станеться?
Очікую, що до кінця місяця.
Вітаю, Ваша Високосте.
Гадаю, вас також варто привітати, лорде Б'юте.
Негайно накажу перевезти свої речі в Букінгемський палац.
-Що? -Ти носиш Корону.
Твоя безпека передусім.
Я не залишу тебе ні на мить.
Чекатимемо на появу майбутнього короля разом.
КОРОЛЕВА ШАРЛОТТА
Брімслі. Брімслі, будь ласка.
Що?
-Просто... -Що?
Ти знаєш, я не міг...
Мій обов'язок... Я не можу...
Я б допоміг тобі дібрати слова,
але теж маю обов'язки.
Передай лист королю.
Лікарю!
На спину!
Вам сказали не турбувати доктора Монро за роботою.
Лист для короля від його дружини.
Я маю особисто доставляти королівську пошту.
Ваша Величносте, у мене лист.
Від Шарлотти?
Ні. Ти не готовий.
Поклади до інших.
Сер, вам...
Вам потрібна допомога?
До інших.
У нас гості внизу.
Я в жалобі. Відправ їх геть.
Так, міледі, от тільки це лорд і леді Смайт-Сміт.
Смайти-Сміти? Тут?
З герцогом Гастінґсом та іншими сім'ями з нашої сторони.
Кажуть, що хвилюються.
Ну?
Аґато. Люба.
Ми спустошені через вас. Через вашу втрату.
-Ми сумуємо. -Велика людина.
Перший з перших.
-Ми справді сумуємо. -Але.
Є якесь «але», чи не так?
Так, є одне «але».
Ми маємо знати. Що буде далі?
Що буде далі?
-Що ви чули? -Що буде з вами?
-Що буде з нами? -Даруйте. Просто...
Я не маю ні найменшого уявлення, про що ви.
-Ви поважна особа серед знаті. -Фаворитка королеви.
Палац мав би вам щось сказати.
Щодо процедури. Щодо того, що буде далі.
Лорд Денбері — з нас перший, кого не стало.
Перший титулований джентльмен з нашої сторони.
І у вас є син.
Ви питаєте, чи мій чотирирічний син
тепер лорд Денбері?
Ми маємо знати,
чи закони спадкування їхньої сторони стосуються і нас.
Він успадковує титул?
Я і не думала...
Одне покоління, і все втрачено.
Так.
Що ви втрачаєте, втрачаємо і ми.
Ви прецедент для всіх нас.
Ви залишитеся леді Денбері чи ви просто...
місіс Денбері?
Його камердинери не знали. Як і дворецький.
Може, лорд Денбері його не мав.
Мій чоловік мав адвоката.
Вони багато разів зустрічалися у справах.
Треба лише його ім'я.
Чи буде так погано втратити титул, міледі?
Так, Корал.
Вони прийшли сюди в пошуках відповідей.
Вони залежать від мене. Ми дали їм надію.
Дали їм скуштувати рівності.
Бал у Денбері.
Вони з цим так легко не розлучаться.
Будуть шрами.
Знайшла.
Адвоката?
Адвокат розбереться. Я напишу йому, і він прийде.
Справді думаєте, що адвокат прийде до жінки?
Я підпишу лист просто «Денбері».
Надіюся, він подумає, що я чоловік з поганим етикетом.
-Є новини? -Боюся, ні, Ваша Величносте.
Ви впевнені, що він отримує листи?
Я доставляю їх.
Вона досі тут?
Може, впала зі сходів або подавилася шматком м'яса?
На жаль, мушу повідомити, що вона жива й здорова, мем.
Щось дуже довго.
Ваша Величносте?
Я хотіла запитати, чи ви вже закінчуєте.
Боюся, це ще навіть не половина.
-Рамзі, я не така й огрядна жінка. -Ні, Ваша Величносте. Але...
Нам ще треба короля.
Це весільний портрет на замовлення Його Величності.
Так.
Його Величність...
замовив весільний портрет.
Його Величність дуже уважний.
Шкіра надто світла.
Намалюйте її темнішою, як у житті.
Ваша Величносте...
Дайте подивитися.
Ні. Намалюйте її світлішою.
Блідою.
Його Величність хоче, щоб вона сяяла.
КОРОЛЕВА ШАРЛОТТА
Будеш дивитися, як я сплю, Брімслі?
Даруйте, мем.
-Ти даси мені листа? -Нема ніякого листа.
-Є. -Нема.
Він у твоїй руці.
Лист є.
-Я ж казав. -Лист є, але не для короля.
Вона пише герцогу Адольфу.
Що? Своєму братові в Німеччині?
Навіщо?
Бо хоче мати притулок і захисника,
перш ніж поїде звідси.
Рейнольдсе.
Його ж не слід відправляти?
Ти мене питаєш?
Так, питаю. Це...
Вона хоче поїхати.
Лист може загубитися.
Хай загубиться?
На твій розсуд.
Ні, це наш...
Скажи Його Величності.
Він щось удіє. Вернеться. Усе вирішиться.
То що?
Хай лист загубиться?
Тут нічим не зарадиш.
Відправ його.
Ми ризикуємо всім.
А ти таїш секрети.
Прогулянка, міледі? Але куди?
Просто прогулянка.
Що, як якийсь волоцюга чи поет?
Так не годиться. Я мушу піти з вами.
Ні, Корал. Дякую. Хочу побути сама.
Я буду на відстані.
Сама.
Не найкраще взуття для поля, на мою думку.
Лорде Леджере.
Що ви тут робите?
Це мій маєток.
Я думала, мій.
Там ваш маєток. А тут — мій.
Ми межуємо.
Межуємо.
Я зайшла без дозволу?
Собак я на вас не спущу.
Ви просто походжаєте.
Походжаю?
Я думала, що гуляю.
А в чому різниця?
Якби ж я знав.
Я часто це роблю і почав казати «походжаю»,
ніби це заняття живописне, а не безглузде,
і щоб леді Леджер так не тривожилася.
Тепер я щодня походжаю.
Ви?
Вперше.
Хоча я б сказала, що просто гуляю.
Чому?
Бо почуваюся безглуздо.
Співчуваю вашій втраті.
Більше не могла лежати в ліжку.
Тому ось я тут.
У вашому маєтку.
Гуляти чи походжати,
а вам від цього полегшає.
Хоча в них ви далеко не зайдете.
Я не подумала.
Завтра краще підготуєтеся.
Завтра?
Побачимося тут завтра. У цей самий час.
Взуєтеся відповідніше.
Походжатимемо разом.
Ну нарешті.
Вільяме. Це принцеса Аделаїда.
-Рада знайомству, Ваша Високосте. -Едварде, це принцеса Вікторія.
Приємно, Ваша Високосте.
-Навзаєм. -Вітаю.
Мої сини дуже хотіли з вами обома познайомитися.
Так. Що ж. Незабаром ми знову вас запросимо.
Ваша Величносте.
Ваші Високості.
Хто вони?
Ваші наречені.
Наречені?
-Вони чужинки. -І що з того?
Вони вельможні. Багаті.
Мають зв'язки. Вони ідеальні.
А наступного тижня стануть вашими дружинами.
-Наступного тижня? -Мамо, ти серйозно?
І ми не маємо права голосу?
У такому доленосному рішенні?
Особливо, коли ти хочеш поєднати наші життя з незнайомками.
Шедевр, правда?
І такий великий.
У натуральну величину. Ми ніби стоїмо поряд.
Доволі провокативно.
Так, доволі.
Вайолет. З вами все добре?
Звісно. Чому питаєте?
Думаю, я вже знаю вас досить добре,
і останнім часом ви трохи не в собі,
це зовсім на вас не схоже.
Зі мною все добре.
-Вайолет Бріджертон. -Так, я не в собі. У мене вдома...
В Ентоні медовий місяць.
Ґреґорі за місяць виріс ледь не вдвічі.
Елоїза посварилася з Пенелопою.
А ви знаєте, які вони близькі.
І вона носиться по дому, як та грозова хмара.
Я можу продовжувати.
-Розумієте? -Вайолет.
-Аґато. -Ми подруги.
Ви можете говорити зі мною про все.
Я не знаю, про що ви.
Я теж не знаю, про що я. Поки що.
Та ви щось недоговорюєте
і я чекаю, коли ви мені скажете.
Краще не буду.
То дещо таки є.
Я не можу.
Можете.
Я...
Мені здається, мій...
сад розквітнув.
Зараз зима. Земля замерзла.
Ми з чоловіком мали сад.
Такий пишний, з безліччю різних квітів.
А коли він помер, зів'яв і сад.
І я навіть не думала про сад. Я його не хотіла.
Але нещодавно, без попередження,
сад почав цвісти.
Сад?
І я знаю, чого він хоче.
Сонця.
Повітря.
Дотику.
Ваш сад розквітнув.
Його цвіт вийшов з-під контролю.
О, Вайолет.
Я стаю небезпечною, Аґато.
І не кажіть.
Я сьогодні ледь не попросила лакея лягти на мене.
Віконтесо Бріджертон.
-Вайолет. -Мені треба йти.
-Рада зустрічі. -Вайолет...
Щось я затрималася на цій виставці.
Гарного дня.
Ну?
Для верхової їзди.
Набагато ліпше.
Оце і все?
Так, переважно.
Переставляти ноги крок за кроком, знову й знову.
Ну це не зовсім усе. Я також дивлюся.
Помічаю.
Помічаєте що?
Все навколо.
Білих зайців.
Сарн у сірих зимових шубках.
Квітучі проліски.
Зграї шпаків, що готуються до сну. Ось що.
Але я також бачу те, чого не видно.
Я вас не розумію.
Вогненні кущі троянд у цвіту,
жовтий яскір і трутнів.
Літню пісню ластівок.
Якщо довго ходити,
очі схоплюють все одразу.
Те, що є, і те, чого немає.
Те, що зникло, насправді нікуди не зникає.
А от до конячих кізяків
сильно приглядатися не треба. Вони завжди на видноті.
Міледі.
Я хочу побути сама, Корал.
Звісно, міледі, але кухня. Вчора ваша вечеря зіпсувалася.
Скажи, щоб не готували.
А нагадайте, які з них шпаки?
Самі, міледі?
Сама, Корал.
Ви це бачите?
Бачу що, леді Денбері?
Он же, сіра сова з лавровою галузкою в дзьобі.
Зізнаюся, що ні.
Але, лорде Леджере.
Її там нема, а тому ви мали б бачити її особливо гостро.
Учениця перевершила свого вчителя.
Добре.
Ви обидва тут.
Нам треба обговорити весільні квіти.
Це необов'язково, мамо, бо весілля не буде.
Ти дещо забула.
Наш найстарший брат, Георг,
принц Валлійський.
Принц-регент Англії.
Який керує, відколи батько недієздатний.
Який, згідно з Законом про королівський шлюб,
єдиний має право схвалювати всі шлюби
в монаршій сім'ї.
У тому числі наші.
От тільки він їх не схвалив.
І не схвалить.
Йому дуже прикро, що ти не порадилася спочатку з ним.
Ви маєте рацію.
-Так? -Я забулася. Перевищила повноваження.
Як принц-регент
саме принц Валлійський має все вирішувати.
Він виконує обов'язки суверена і верховного володаря.
Саме так.
Джорджі, будь чемним і схвали шлюби.
Схвалюю.
Мілорду добре їхалось?
Жахливо.
Ваша Величносте.
Герцог Адольф Фредерік IV Мекленбурзький-Стреліцький.
Де вона?
Думаю, вона зі своєю модисткою.
Зачекай зовні, Брімслі.
-Ваша Величносте. -Встань.
Не сміши мене.
-І я радий тебе бачити, сестро. -Не міг швидше?
Майн Ґотт.
Тобі личить бути королевою.
Я б приїхав раніше, але...
переправа була жахливою.
Їжа досі не тримається шлунка.
Це в нас спільне.
Ваша Величносте.
-Яка радісна новина! -От тільки я не радію.
Я хочу додому, Адольфе.
Додому?
Дурниці.
Дурниці? Ти відвезеш мене додому. Зараз же. І не відмовиш мені.
Раніше ти говорив, що не відмовиш імперії. Тепер я їхня королева.
Це все емоції.
Скажи це ще раз, і тобі відсічуть голову.
Шарлотто.
У тобі достигає плід Англії,
і доки він не достигне, твоє тіло — не більше, ніж дерево,
дерево в саду Корони, і в той час, коли...
Я — дерево?
Я лише хочу сказати, що дитина всередині тебе не твоя.
-Але вона в моєму тілі. -І?
І? Сам спробуй її виносити.
Твоє тіло тобі не належить.
Покинути королівство зараз — це зрада.
Викрадення короля.
-Може, й акт війни. -Я просто хочу додому.
Бути зі своєю сім'єю. З тобою.
Тепер не я твоя сім'я. А король Георг.
Хіба що...
Щось не так, Шарлотто?
-Ні, звісно, ні. -Він тебе не кривдить?
Усе добре.
Яке полегшення.
Було б надзвичайно складно...
постояти за тебе.
Чому?
Адольфе, чому?
Я уклав чудову угоду про заручини.
Я зміг укласти союз між нашою провінцією і ними.
Союз? Це тому ти видав мене за одного з них.
Це було вигідно для всіх.
Леви були вже біля наших воріт.
Цей союз означає,
що вся міць Великої Британії захищає Мекленбург-Стреліц.
Шарлотто, наші долі пов'язані.
Тому добре, що тобі тут нормально.
Але яка різниця?
Адже моє тіло належить йому?
У нас тут є тартарські фазани.
Хочеш на них подивитися?
Учора тривало три години.
-Щось сталося? -Нічого, сер.
То годі про це перешіптуватися!
Ще раз!
Що в мене є?
Діти.
Моя покоївка, Корал.
А чого нема?
Моєї сім'ї.
Можливо, титулу і маєтку.
Тепер Корона може їх відібрати.
Шансів на щастя в майбутньому.
Вашого чоловіка?
Я б не віднесла його до категорії речей, яких мені бракує.
Тепер я для вас почвара?
Ні.
Бо почварами були б ми обоє.
Про що ви?
Просто, що...
я розумію.
Гадаю, багато вдів сказали б те саме.
І вдівців, якби були такі вільні, як ви.
Вважаєте мене вільною?
Я теж так думала.
Але ось він помер,
а мені на плечі впав тягар сумнівів,
що значить бути жінкою без чоловіка.
Я сама по собі, але життя для мене недосяжне.
Наступного тижня мій день народження, але що з того?
Черговий день жалоби.
Мені світять хіба що
жалоба, вишивання
і тихі чаювання з іншими вдовами, і так без кінця.
Ще є походжання.
Ще є я.
Справді?
Милий був день. Дякую.
Так, дійсно.
-Дякую. -Я мушу... В мене...
Гарного дня, Аґато.
Корал, я не голодна.
До вас прийшов джентльмен.
Джентльмен?
Каже, що він адвокат
і шукає жінку, яка підписується неповним ім'ям.
Боюся, для такого випадку просто немає прецедентів.
Недарма його назвали «експериментом».
І мій чоловік помер першим.
Проблема в тому, що титул і маєток
було даровано конкретно покійному лорду Денбері.
Хай з Богом спочиває. Не вам.
Зазвичай вони переходять наступному лорду Денбері.
У мене ж є син.
Але ніде не роз'яснюється, чи ці нові титули переходять у спадок.
Імовірно вони повертаються Короні.
А я стаю леді Ніким
зі старим будинком чоловіка і його грошима.
О ні.
Річ у тім...
Коли ваш чоловік прийняв новий маєток,
то використав значну частину статків,
щоб підтримувати новий спосіб життя.
Кравці, клубні внески, коні, додаткова прислуга.
Статки мого чоловіка були одними з найбільших на континенті.
Боюся, він міг дещо перебільшувати щодо їхнього розміру.
Він витратив чимало, щоб вести життя, гідне лорда.
Отже, через наш титул,
який і нашим скоро може не бути,
я залишуся з чим?
Без гроша?
Без дому?
Що мені робити?
Ну як. Те, що й усі збіднілі вдови.
Шукати рятунку в родича-чоловіка.
Або знову вийти заміж.
Дуже мило з вашого боку навідати сестру.
Я після весілля майже й не бачила рідних.
Шарлотто,
тобі пощастило.
Вона виснажена. Сидіти в чотирьох стінах.
Я це добре пам'ятаю.
Нелегко носити майбутнього короля.
А де теперішній король?
Його Величність приєднається?
У Його Величності є справи.
Шарлотта так його підтримує.
Ваша Величносте?
Я пишу йому листи.
Люба.
Найважче позаду.
Ти виконала обов'язок. Ти зачала спадкоємця.
Тепер ти вільна.
А щодо мого сина,
можеш навіть не бачитися з ним, якщо не хочеш.
Поки не знадобиться новий наступник.
То для чого я тут?
Подумав, ти захочеш побачити стіну.
Глянь, як відчистили.
-Ні сліду від... -Стіну.
І я придумав, як можна відгородити сад.
Якщо Його Величність захоче
скупатися під місяцем без одягу,
ми могли б спорудити загорожу.
Я стільки проїхав заради загорожі в саду і відчищеної стіни?
Ні. Є ще дещо.
Її Величність...
Я ще ніколи не бачив її такою.
Я хвилююся, Рейнольдсе. Я боюся, що королева на межі зриву.
Може, Її Величності варто побачитися з тим чоловіком,
лікарем короля, але щодо її стану.
-У жодному разі. -Але...
Я сказав ні.
Ти нічого не кажеш.
Ні слова. А коли прошу допомогти,
я тобі вже не партнер і не рівний...
Я не можу тобі допомогти!
Мушу повертатися.
Ще раз.
Ще раз!
Ще раз.
Я радник короля. І я його побачу.
Ви добре знаєте, вам сюди не можна.
Я радник короля! І я його побачу!
Повертайтеся до себе!
Що ви в біса з ним робите?
Лікую його.
Ще раз.
Ще раз!
Припиніть це божевілля!
Виведіть його звідси! Негайно!
Ще раз.
Молодець!
Дякую, що прийшли.
Я подумала, що виставка сподобається вам більше без натовпу.
Її відкрили тільки для нас.
Аґато, я хочу вибачитися
за свій вчорашній вибух емоцій.
Сподіваюся, ви мені пробачите і забудете про все.
То була маячня.
То була далеко не маячня, і я не забуду.
-Аґато. -Що ми знаємо одна про одну?
Справді знаємо, окрім родоводів і вдівства.
Що знають знатні жінки про справжню дружбу?
Суцільні люб'язності, розмови про шлюб і плітки.
Ви відкрилися, щоб показати мені, яка ви насправді.
Це було сміливо.
Ми, матері, тітки і напутниці знаті,
тільки те й робимо, що шукаємо іншим пару,
говоримо про залицяння. Кохання. Романтику.
Але ніколи не для тих,
хто досягнув віку, коли справді розуміє, що це.
Як воно, жити без цього.
Як воно, втратити це.
Нам завжди вистачає пліток та історій,
але як жінки ми ніколи не є предметом розмови.
Леді Віслдаун ніколи не пише про наші серця.
Ми — нерозказані історії.
Учора
ви розповіли мені частину своєї історії.
І я...
дякую вам.
Завжди...
Завжди рада.
Ходімо. Сюди.
Хочу показати вам одну стару роботу.
Одну з моїх улюблених.
Їхній сад квітне завжди.
Навіть зараз? Але ж... Його Величність...
Кого обходить божевілля, коли буяє справжнє кохання?
Для них бур'яни — частина процесу.
У всіх нас є сади, Вайолет.
Мій сад не зів'яв з моїм чоловіком,
бо ми його так і не посадили.
Я навіть не знала, що можу мати сад.
Він розквітнув аж після його смерті.
І коли це сталося,
я його плекала. З усіх сил.
Я ще в житті
за всі свої роки не думала про іншого чоловіка.
Але тепер...
Хотіти цього — нормально.
Скажіть це.
Я хочу, щоб у мого саду був садівник.
Хочу, щоб він доглядав мій сад, не покладаючи рук.
Пересадимо?
Ні.
Хай зів'яне.
Ваша Величносте.
Не можна їхати.
-Я знаю. -З Англії.
Не можна їхати з Англії.
Залишайся тут.
-Я не можу. -Бо тебе звинуватять.
Залишайся тут.
Де вона?
Вона в палаці Святого Якова, у вітальні Його Величності.
Давай, бешкетнику. Це просто хустка.
Тоді ти вдягни.
Ого! Який нахаба!
Домініку, зараз же припини.
Сьогодні важливий день, мусиш поводитися гарно.
Будь чемним і слухай матір, Домініку.
Коли ми повернемося до няні?
Домініку, мені шкода, що я тобі чужа.
Я теж погано знала своїх батьків.
І я знаю, що, мабуть, дуже страшно лишати отак няню,
але я твоя мати.
А твій батько полетів до ангелів.
І тепер ти голова сім'ї.
Голова сім'ї?
Так.
І заради сім'ї ти маєш виконати свій обов'язок.
Ну добре.
Я подумала, що вам час познайомитися з моїм сином.
Лордом Денбері.
Приємно познайомитися, Ваша Високосте.
Рада знайомству, лорде...
Питання спадкоємності.
Геть не вирішене.
Існують побоювання.
Ви розумієте наслідки?
Який гарний хлопчик.
Обов'язково завітайте до нас знову.
Хто наступний?
Новий губернатор Пондічеррі.
Я виконав свій обов'язок, мамо?
Ти показав їм, хто ти.
Домінік Денбері. Син Германа Денбері.
Так.
Це правда.
А ще ти лорд Денбері.
І ти займеш своє законне місце, бо маєш на нього право.
І тому що ти мій син.
Ти син Аґати Денбері,
уродженої Сома,
з королівського роду племені Кпа-Менде Бо в Сьєрра-Леоне.
Ти походиш з воїнів.
Ми переможці.
Не забувай про це.
Як гарно, тату.
Але треба переробити.
Чому, красуне?
Вона для мене завелика.
Твій день народження щойно минув.
Це для друга.
Ти ж не робиш корони друзям.
Ні, але цьому другу дуже сумно.
Але, може, твоя правда.
Може, це йому не підійде.
Ні. Ти мусиш дати її йому.
Твої корони бадьорять.
А ніхто не має сумувати в уродини.
Допомогти тобі?
Цю я мушу зробити сам.
Додай паперових квітів. Їх усі люблять.
Вона аж світиться.
Сяє.
Я ще не бачила такої багатої людини.
-Мої руки чистили її накидку. -Дихай.
Вона сказала, чому тут?
Її Величність не має нічого пояснювати.
Так.
Відведи його до няні.
Ваша Величносте.
Чим можу служити?
Я тут, щоб висловити свої офіційні співчуття.
Жаль.
Молитви.
Як ґречно.
Вашій Величності не слід виходити. А відпочивати вдома.
Вдома.
Те місце мені не дім.
Я покинула його
і більше ніколи...
ніколи не повернуся.
Але куди Ваша Величність піде?
Ну як же...
Я прийшла сюди.
Вона хоче лишитися.
Лишитися? Яка честь.
Ні, не честь. Це страшно.
Вона з дитиною. З королівською дитиною.
У ній буквально майбутнє Британської імперії.
Я не можу за неї відповідати. З нею все має бути ідеально.
А ще, я переховуватиму...
королеву Англії, яка просить мене вчинити зраду.
Леле. Я...
Що мені робити?
Відправ лакея в Палац. Зараз.
У світі тільки й розмов про відвагу червоних мундирів.
Тим часом глави держави
беззахисні перед недбалістю слуг.
Обов'язки для нас понад усе, сер.
Я думав, що ваш головний обов'язок — не губити королеву!
Я служу Її Величності, а не вам!
Її Величність не губилась.
Обставини Її Величності добре мені відомі,
і я цілком можу з ними впоратися.
Якби вічно невдоволені іноземці мені не заважали
і зрозуміли, як важливо, щоб зникненням королеви Шарлотти
займалися без розголосу.
Перепрошую.
Карету, негайно.
Так, сер.
Я знаю.
Я теж, дитинко, але...
Пробачте, Ваша Величносте.
Прибув ваш радник Брімслі.
-Він такий старанний. -Прибув і ваш брат.
Зустрічі не буде.
Ваша Величносте,
я не знаю, які проблеми чекають на вас за дверима.
Але я точно знаю, що їх не вирішити тут.
Їх ніде не вирішити.
Не хотіли б розповісти, що вас турбує?
Дуже.
Але не можу.
Я можу лише сказати, що мені брехали
і зраджували всі в цій країні, крім вас.
Ви моя єдина подруга.
Ваша Величносте,
я не ваша подруга.
Я хочу нею бути.
Але зараз
я просто ваша піддана.
І поводилася як ваша піддана.
Не враховуючи ваші почуття.
Ототожнивши вас із короною,
не залишивши вам людяності.
Тому,
якщо нам бути подругами,
треба почати спочатку.
Бо мені теж дуже потрібна подруга.
Будете мені подругою.
Я буду вам подругою.
Не такого життя я собі бажала.
Ми — жінки.
А чоловікам, в чиїх руках наші долі, і на думку не спадає, що в нас є бажання,
власні мрії.
Якщо ми хочемо жити так, як самі того бажаємо,
маємо змусити їх на них зважати.
Наша сміливість.
Наша сила волі стане їм доказом.
Подякуйте всім за гостинність, леді Денбері.
Так, Ваша Величносте.
Дозвольте також подякувати вам за обережність і люб'язність.
Усе для Її Величності.
Мамо.
Ні.
Що б тебе не тиснуло і не відволікало, придуши це.
Твоя тривала юність скінчилася.
За годину ти станеш чоловіком.
Я знаю.
Але, мамо...
Я боюся.
Боїшся чого?
Що я не зможу її покохати.
Кохати — це не те, що комусь вдається чи не вдається завдяки магії.
Чи хімії.
Так лише в п'єсах.
Кохати — це бути рішучим.
Кохати — це робити вибір.
Ти одружуєшся з людиною і робиш вибір її кохати.
Не даєш собі інших варіантів.
Бо шлюб — це важко.
У ньому повно болю.
А королівське життя...
самотнє.
Тож треба хапатися за когось
і не відпускати.
Кохати і кохати сильно, бо якщо ні...
то загубишся.
Королева перш за все служить народові, а не своїм примхам.
З давніх-давен королеви несли цей тягар, і ти будеш не гіршою.
З часом ти полюбиш свої шляхетні обов'язки
як наслідок cвоєї шляхетної вдачі.
А ці юнацькі вибрики стануть лише ганебними спогадами.
Шарлотто?
Брімслі.
Карету Її Величності.
Ми ж щойно приїхали. Ти не можеш...
Притримати карету!
А тепер ти куди?
Ти здихався мене, щоб я стала королевою Англії.
Я вирушаю, щоб бути нею.
Леджере.
Міледі.
Що це?
Святкова корона.
Я їх роблю.
Зробив цю для вас.
Не знав, коли ваші уродини,
але не хотів, щоб вони минули без святкування.
Вам сюди не можна.
Але я не тут.
Я не можу вас впустити.
Я не маю намірів заходити.
Мусите бути тихо.
Ви не почуєте ні звуку.
Бо я не тут.
Як бачите.
І не зайду всередину.
Де король?
Вибачте, але король не може вас бачити.
Дурниці.
Відведіть мене до нього.
Боюся, це неможливо, мем.
Це цілком можливо. Я хочу його бачити. Де він?
Ні, Вашій Величності не хотілось би.
Не вказуйте, чого мені хотіти, лікарю.
Відведіть мене до нього, або я накажу обшукати палац.
Вам туди, Ваша Величносте.
Розв'язати його!
Розв'язати короля!
Всім вийти! Негайно.
Георгу.
Поглянь, Георгу, це я.
Чи Венера. Венера з тобою. Георгу.
Клята Венера. Я Шарлотта.
Я Шарлотта, а ти маєш знову стати Георгом.
Спробуй.
Повернися до мене.
Будь ласка, Георгу. Повернися.
Георгу, повернися.
Відчуваєш, Георгу?
Штовхається.
Я Шарлотта. А це наша дитина.
Нам треба, щоб ти знову став Георгом, інакше ми ніхто.
Шарлотто.
Ви маєте зрозуміти.
Мої методи хоч і страшні, але дієві.
Я бажаю королю притомності, як і ви.
Мене не обходить його притомність.
Мене обходить його щастя, його душа.
Хай буде божевільним, якщо хоче.
Ви закінчили.
Виведіть його.
Це помилка. Помилка, яка його знищить!
Подякуйте, що я не наказую знищити вас.
Королю потрібна їжа, тепла ванна й одяг.
Хай спакують мої речі. Ми переїжджаємо в К'ю.
Чекай.
Готова?
Готова.
Переклад субтитрів: Юрій Бик