Högst ärade läsare.
Precis som fågel Fenix reser sig ur askan
reser sig vår drottning från katastrofen.
En armé av lämpliga kvinnor har presenterat sig för Hennes majestät
och hoppas få äkta monarkens söner.
Kungliga bröllop och barn kan inte vara långt borta nu.
Men om man ska tro det som sägs i högsta galleriet
röjer Hennes majestäts uppsyn inget vidare behag.
Man undrar om den förestående äktenskapliga lyckan
har fått Hennes majestät att betänka sin egen ensamhet.
Ibland tänker jag att vår drottning är Englands ensammaste kvinna.
Tror ni att hon saknar det?
- Ursäkta? - Sällskap.
Drottningen är ju alltid omgiven av sina hovdamer,
och betjänter, hästskötare, vakter, men ingen man.
Ingen herre.
- Tror ni att hon saknar det? - Hon har ju en man.
Men i själva verket, är hon lika mycket änka som vi är.
Tror ni att hon söker någon gång?
Violet Bridgerton.
Frågar ni om vår drottning har gått till sängs?
Nej, det skulle jag aldrig.
Ni ska inte tänka på sådant. Lyssna på arian nu.
- Ers majestät? -Är han död?
Jag har inte hört någonting, Ers majestät, så jag skulle tro att Hans majestät lever.
- Och länge leve Hans majestät. - Ta reda på det.
Jag vill veta säkert.
Självklart, Ers majestät.
Världens dörrar öppnas på drottningens begäran.
Män och kvinnor av det brittiska imperiet lyder drottningens minsta vink.
Vi går i strid för att rädda henne.
Men vad spelar det för roll? Det Hennes majestät behöver
kan ingen armé erövra.
Ensamhet är en strid som till och med drottningar måste utkämpa själva.
Tortyr!
FAMILJEN BRIDGERTON: DROTTNING CHARLOTTE
"Han växer upp och skärs ner likt en blomma.
Han flyr som en skugga och stannar aldrig.
Mitt i livet är vi i döden."
Vi ber.
Fader vår, som är i himmelen, helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike.
Ske din vilja såsom i himmelen, så ock på jorden.
Amen.
Lady Danbury.
Kan jag göra nåt?
Nanny sa att barnen somnade direkt.
Det är sant.
Är frun hungrig eller kall?
De verkar inte så ledsna över att deras far har dött.
Det är inte överraskande. Lord Danbury var en främling för dem.
Han såg dem bara några gånger i månaden.
Ska jag väcka Charlie och be honom tända brasan?
Kocken kan säkert ordna med något kallt eller en tidig frukost.
- Frukost? - Hon är fyra på morgonen, frun.
Det insåg jag inte. Förlåt. Coral kan gå och lägga sig.
Jag ska inte lämna er.
Det är inte konstigt att ni sörjer er make.
Kanske en kopp te istället för...
Vad är det?
Portvin. Det är vidrigt, men lord Danbury älskar det.
Älskade.
Han älskade det.
- Ers nåd. - Jag var tre när de lovade bort mig.
Mina föräldrar gjorde avtalet. Tre år gammal.
Jag uppfostrades till hans fru.
Jag fick lära mig att min älsklingsfärg var guld, för det var hans älsklingsfärg.
Jag lärde mig att min älsklingsmat var hans älsklingsmat.
Jag läste bara böcker han gillade, spelade hans älsklingsmusik på pianot...
Jag dricker det här portvinet eftersom han gillade det,
alltså måste jag också gilla det. Jag har aldrig...
Så många gånger jag har drömt,
föreställt mig, hoppats och planerat...
Jag har aldrig kunnat tänka mig hur det skulle bli när han... var borta.
Utplånad från jordens yta.
Jag uppfostrades för honom och nu är jag...
...ny.
Jag är helt ny.
Jag vet inte ens hur man andas luft han inte har andats ut.
Världen förändras hela tiden.
- Skörda dem och ge dem till de fattiga. - Ja, Ers majestät.
- Har han skrivit? - Tyvärr inte.
-Änkeprinsessan... - Vad vill hon?
- Hon kommer med lord Bute. - Jag tar inte emot besökare.
De har med sig den kungliga läkaren.
Jag vägrar att träffa läkaren.
- Vilken tid det tar. - Verkligen.
Jag är noggrann.
Hon är med barn.
-Är det klart? -Är ni säker?
- Det råder inga tvivel. - Tvivel är det bästa inuti en kvinna.
-Är ni helt säker? - Helt säker.
Hennes majestät är ganska långt gången. Det skrider utmärkt framåt.
Tack och lov.
- Kan vi kungöra det? - Inte förrän fostret rör sig.
- När blir det? - Innan slutet på månaden, tror jag.
Gratulerar, Ers höghet.
Ni förtjänar lika mycket gratulationer, lord Bute.
Flytta mina saker till Buckingham House genast.
- Va? - Du bär på kronan.
Din säkerhet är av högsta vikt. Jag lämnar dig inte ensam ett ögonblick.
Vi ska invänta den framtida konungen tillsammans.
- Brimsley. Brimsley, snälla. - Vad är det?
- Bara... - Nå?
Jag kunde ju inte...
Du vet att det är min plikt. Jag kan inte...
Jag skulle gärna lyssna på dig svamla, men jag har också plikter.
Ge brevet till Hans majestät.
- Doktorn! - På rygg!
Ni vet att ni inte får störa doktorn när han arbetar.
Jag har ett brev från kungens hustru.
Kunglig post ska överlämnas personligen.
Ers majestät, jag har ett brev.
Charlotte?
Nej. Du är inte redo.
- Lägg det bland de andra. - Mår ni...?
Behöver ni hjälp?
Bland de andra.
- Ni har besök där nere. - Jag sörjer. Skicka iväg dem.
Ja, Ers nåd, men det är lord och lady Smythe-Smith.
Är paret Smythe-Smith här?
Med hertigen av Hastings och andra familjer på vår sida.
De är oroliga, säger de.
Nå?
Agatha. Raring. Vi är förkrossade över din förlust.
- Vi sörjer. - Vilken hjälte.
Vilken kämpe.
- Visst sörjer vi. - Men...?
Visst har ni ett "men"?
Ja, vi har ett "men".
- Vi måste få veta vad som händer nu. - Vad som händer?
- Vad har ni hört? - Vad blir ni?
- Vad blir vi? - Ursäkta mig, det är bara...
Jag förstår inte alls vad ni talar om.
- Ni är en viktig del av hovet. - Ni är drottningens favorit.
Kungahuset måste ha sagt någonting till er om vad som ska hända nu.
Lord Danbury var den första av oss som gick bort.
Den första adelsmannen på vår sida. Och ni har en son.
Frågar ni mig om min fyraårige son är lord Danbury nu?
Vi måste få veta om deras successionslagar också gäller på vår sida nu.
Ärver han titeln?
Jag har inte tänkt...
- Allt kan gå förlorat på en generation. - Ja.
Det ni förlorar, förlorar vi alla. Ni skapar ett prejudikat.
Förblir ni lady Danbury, eller är ni bara fru Danbury nu?
Varken betjänten eller butlern visste. Lord Danbury kanske inte hade någon.
Min man hade en advokat.
De träffades flera gånger om... saker. Jag behöver bara hitta namnet.
- Vore det så illa att bli av med titeln? - Ja, Coral.
De kom hit för att få veta. Det hänger på mig. Vi har gett dem hopp.
De har fått smak på den sällsynta jämlikhetens luft.
Danburybalen.
De släpper det inte så lätt. Det lämnar ärr.
- Här har vi det. - Advokaten?
Advokaten sköter det här. Jag skriver och ber honom komma.
Skulle en advokat komma till en kvinna?
Jag skriver bara under med "Danbury"
och hoppas att han tar mig för en man utan etikett.
- Har vi hört något? - Tyvärr inte.
-Är du säker på att han får breven? - Jag har levererat dem.
Är hon kvar?
Hon har inte ramlat i trappan eller satt en köttbit i halsen?
Tyvärr lever hon och mår bra, Ers majestät.
Det har gått lång tid nu.
Ers majestät?
- Jag undrar om ni är klar snart? - Jag är inte ens halvfärdig.
- Ramsey, jag är ingen stor kvinna. - Nej, Ers majestät, men...
Vi saknar kungen.
Det är ett bröllopsporträtt Hans majestät har beställt.
Ja.
Hans majestät beställde ett bröllopsporträtt.
Hans majestät är så omtänksam.
Min hud är för ljus.
Måla min hud mörkare, som den ser ut.
- Ers majestät... - Får jag se?
Nej, måla hennes hud ljusare.
Blek. Hans majestät vill se hennes lyster.
- Ska du se på när jag sover, Brimsley? - Ursäkta, Ers majestät.
- Får jag brevet? - Det finns inget brev.
- Jo. - Nej.
- Jag ser det i din hand. - Ja, så sant.
- Som jag sa. - Brevet är inte till kungen.
Det är till hertig Adolphus.
Vad säger du? Hennes bror i Tyskland?
Varför?
Hon kan inte resa härifrån utan en manlig beskyddare.
Reynolds!
Jag ska väl inte skicka det?
- Frågar du mig? - Ja, jag frågar dig. Det är...
Hon vill resa härifrån.
Jag kan glömma att skicka det.
Ska jag göra det?
- Det är upp till dig. - Nej, det är vår...
Berätta för Hans majestät.
Då kommer han tillbaka till henne och allt blir löst.
Nå? Ska jag glömma att skicka det?
Det finns inget att göra.
Skicka det.
Allt är i fara.
Och du har hemligheter.
- Vart ska ni gå, Ers nåd? - Jag ska ut och gå bara.
Som en luffare eller poet? Det går inte för sig. Jag följer med.
- Nej, tack, Coral. Jag vill vara ensam. - Jag håller avstånd.
Ensam.
- Det var inga vidare skor för åkrarna. - Lord Ledger.
- Vad gör ni här ute? - Det här är mina ägor.
Är det inte mina?
Det där är era ägor, det här är mina.
Vi gränsar.
Gör jag intrång?
Jag bussar inte hundarna på er.
- Ni vandrar bara. - Vandrar?
Jag trodde att jag gick.
Vad är skillnaden?
Inte vet jag.
Jag bara började kalla det att vandra,
så att det låter fint och inte sinnessjukt.
Då klagar lady Ledger mindre på mig.
Nu vandrar jag varje dag.
Och ni?
Första gången.
Men jag kallar det bara för att gå.
Varför?
För att jag känner mig sinnessjuk.
Jag beklagar er förlust.
Jag kan inte ligga till sängs längre, så här är jag nu.
På era ägor.
När man går eller vandrar mår man i alla fall bättre.
- Men det går dåligt i de där. - Jag tänkte inte.
- Det går bättre imorgon. - Imorgon?
Vi ses här imorgon. Samma tid. Ta på er bättre skor då.
Vi kan vandra tillsammans.
Där är ni ju.
William. Det här är prinsessan Adelaide.
- Ers kungliga höghet. - Edward, det här är prinsessan Victoria.
Angenämt, Ers kungliga höghet.
- Detsamma. - Hej.
Mina söner ville så gärna träffa er båda.
Då så. Vi hör snart av oss till er.
Ers majestät.
Era kungliga högheter.
Vilka var det?
- Era trolovade. - Trolovade?
- Vi känner inte dem. -Än sen?
De är adliga och rika. De har kontakter. De är perfekta.
Nästa vecka är de era fruar.
- Nästa vecka? - Mor menar inte allvar.
Har vi inget att säga till om? Det är våra liv det gäller.
Särskilt som du föreslår att vi ska gifta oss med främlingar.
Vilket mästerverk, inte sant?
Och så stort.
Naturlig storlek. Nästan som att stå bredvid dem.
- Ganska provokativt. - Ja, ganska.
- Violet. Är allt väl med dig? - Självklart. Hur så?
Jag tycker att jag känner dig väl, och du har inte varit dig själv.
Det är verkligen inte likt dig.
Jag mår utmärkt.
- Violet Bridgerton. - Ja, jag mår inte så bra. Mitt hushåll...
Anthony är borta på smekmånad.
Gregory har växt till dubbla sin längd på en månad.
Eloise är osams med Penelope. Du vet ju hur nära de står varandra.
Hon stampar runt i huset och ser ut som ett åskmoln.
Jag kan berätta mer...
- Förstår du? - Violet.
- Agatha. - Vi är vänner.
- Du kan berätta allt för mig. - Jag vet inte vad du menar.
Det vet inte jag heller, än.
Jag märker bara att det är något, och jag väntar på att du ska berätta.
- Det tänker jag inte. - Så det är nåt.
- Jag kan inte. - Det kan du.
Jag...
Det... verkar som att min...
...trädgård blommar.
- Det är vinter och marken är frusen. - Min make och jag hade en trädgård.
En vacker trädgård med många olika blommor.
Och när han dog, dog också trädgården.
Jag tänkte inte ens på det då. Jag ville inte ha den.
Men nu helt plötsligt har trädgården börjat blomstra igen.
- Trädgården? - Nu vill den ha saker.
Solljus.
Luft.
Beröring.
Blommar det i din trädgård?
Det blommar något så vansinnigt.
-Åh, Violet. - Det börjar bli farligt, Agatha.
Jag förstår.
Idag bad jag nästan en betjänt att ligga på mig.
Viscountess Bridgerton.
- Violet. - Jag måste gå.
Det var trevligt att se dig.
Jag har varit på utställningen mycket längre än planerat.
Adjö.
Låt se?
Ridstövlar. Mycket bättre.
-Är det här det hela, alltså? - Ja, mestadels.
Ena benet framför det andra igen och igen och igen.
Nej, det är inte riktigt allt. Jag tittar också. Jag märker saker.
- Vad märker ni? - Vad som finns.
Vita harar.
Rådjur i vinterpäls.
Blommande snödroppar.
Stora flockar med starar. Sånt finns det.
Men jag ser också vad som inte finns.
Jag förstår inte.
Rosenbuskar som blommar.
Gula smörblommor och surrande bin.
Drillande sommarsvalor.
Går man tillräckligt länge ser ens blick allt på en gång.
Det som finns och inte finns samtidigt.
Det som är borta är inte alls borta.
Men hästmockorna... De kräver ingen blick. De är alltid där.
Ers nåd.
- Jag behöver vara ensam igen, Coral. - Ja, Ers nåd, men köket...
- Igår gick er middag till spillo. - Jag behöver ingen middag.
Hur ser starar ut nu igen?
- Ensam, Ers nåd? - Ensam, Coral.
Ser ni?
- Vad, lady Danbury? - Kattugglan med en lagerkvist i näbben.
Nej, den ser jag inte.
Men lord Ledger, eftersom den inte finns borde ni ju se den desto bättre.
Eleven överträffar sin mästare.
Bra, ni är här båda två. Vi måste tala om bröllopsblommorna.
Det behövs inte, mor, för det blir inget bröllop.
- Du glömde något häromdagen. - Vår storebror George, prinsen av Wales.
Prinsregent av England.
Regerande på grund av fars oförmåga.
Det är han som enligt parlamentets äktenskapsakt
har ensam bestämmanderätt att godkänna alla kungliga äktenskap.
Inklusive våra.
Han har inte godkänt dem, och det tänker han inte göra.
Han blev ganska stött över att du inte rådfrågade honom.
Ni har rätt.
- Har vi? - Jag gjorde ett övertramp.
Som prinsregent har prinsen av Wales fullt ansvar för detta.
Den ställföreträdande regenten har den yttersta makten.
- Just det. - Georgie, godkänn nu deras äktenskap.
Jag godkänner dem.
- Hur var överfarten, Ers nåd? - Fruktansvärd.
Ers majestät.
Hertig Adolphus Fredrik IV av Mecklenburg-Strelitz.
Var är... hon?
- Hon är visst hos sömmerskan. - Vänta utanför, Brimsley.
- Ers majestät. - Res dig. Sluta fåna dig.
- Trevligt att se dig också. - Varför kom du inte snabbare?
Mein Gott. Det klär dig att vara drottning.
Jag hade velat komma snabbare, men överfarten var svår.
- Jag får fortfarande inte behålla maten. - Det har vi gemensamt.
Ers majestät!
- Vilka glada nyheter! - Men jag är inte glad.
- Jag vill åka hem, Adolphus. - Hem?
Struntprat.
Struntprat? Du ska ta hem mig genast. Du kan inte vägra.
Du kan inte säga nej till drottningen av Brittiska imperiet.
- Du är känslosam. - Säg det igen, så låter jag halshugga dig.
Charlotte.
Inuti dig mognar Englands frukt.
Innan den frukten är mogen är din kropp bara ett träd.
- Ett träd i kronans fruktträdgård, och... -Är jag ett träd?
Jag menar bara att barnet i din mage inte är ditt.
- Det är min kropp. -Än sen?
-Än sen? Försök att bära det själv. - Din kropp är inte din.
Att lämna England nu vore landsförräderi.
Kung-nappning.
- En krigsförklaring, kanske. - Jag vill bara hem.
Med min egen familj. Med dig.
Jag är inte din familj längre. Kung George är din familj.
Om inte...
Är något på tok, Charlotte?
- Nej då. - Han har väl inte skadat dig?
Allt är bra.
Vilken lättnad.
Det hade varit så svårt att... ta ställning.
Hurså?
Adolphus, hurså?
Jag lyckades förhandla fram förlovningen och alliansen med vår provins.
En allians? Var det därför jag fick gifta mig här?
Det var bra för alla. Lejonen stod vid porten.
Vår allians
betyder att Mecklenburg-Strelitz beskyddas av mäktiga Storbritannien.
Charlotte, våra öden är sammanbundna.
- Därför är det bra att du har det bra här. - Vad spelar det för roll?
Min kropp är ju hans.
Vi har tatariska fasaner nu.
Vill du se dem?
Det höll på i tre timmar igår.
-Är något på tok? - Nej då.
Sluta då att viska.
En gång till!
Vad har jag?
Mina barn.
Min kammarjungfru Coral.
Vad har ni inte?
Min familj.
Kanske min titel och min egendom. Kronan kanske återkallar dem.
Mina framtidsutsikter.
Er make?
Jag skulle inte säga att han saknas mig i livet.
-Är jag hemsk som säger så? - Nej.
Då vore vi hemska båda två.
Vad menar ni?
Bara att...
Jag förstår er.
Många änkor skulle säga likadant.
Änklingar också, om de var fria som er.
Tror ni att jag är fri?
Jag trodde det.
Men nu när han är död axlar jag istället bördan
av att vara en kvinna utan man.
Jag är ensam nu, men livet är utom räckhåll.
Jag fyller år nästa vecka, men vad betyder väl det?
Det blir bara ännu en sorgedag.
Det enda jag kan vara säker på är sorg, broderier
och lugna tesamtal med andra änkor i all oändlighet.
Vandringar finns ju.
Vandringar finns.
Jag finns.
Gör ni?
Det var en fin dag. Tack.
Ja, det var det.
- Tack. - Jag måste... Jag har...
Adjö, Agatha.
- Coral, jag är inte hungrig. - En herre söker er.
En herre?
En advokat som söker damen som inte undertecknar med hela sitt namn.
Det finns tyvärr inget prejudikat på det här.
- Det är därför det kallas "experimentet". - Och min make dog först av alla.
Problemet är att titeln och godset tilldelades lord Danbury specifikt.
Vila i frid. De tilldelades inte er.
Normalt sett skulle de ärvas av nästa lord Danbury.
Jag har ju en son.
Men det har inte klargjorts någonstans om dessa titlar går i arv.
Troligen återgår de i kronans ägo.
Och jag blir lady Ingenting, utan mer än min makes gamla hus och pengar.
-Åh nej. - Det är bara det...
När er make fick det nya godset
använde han en stor del av sin förmögenhet till att betala för ert nya liv.
Skräddare, klubbavgifter, hästar, fler betjänter.
Min man hade en av kontinentens största förmögenheter.
Er make verkar ha överdrivit sin förmögenhet för er.
Han spenderade mycket pengar på sin livsstil som lord.
Så på grund av titeln, som vi kanske inte ens får behålla,
kommer jag att bli...
Utfattig?
Hemlös?
Vad ska jag göra?
Samma sak som alla andra utfattiga änkor. Be en manlig släkting om hjälp.
Eller gift om er.
Vad trevligt av er att komma och besöka er syster.
När jag gifte mig fick jag knappast se min familj igen.
Charlotte, du är lyckligt lottad.
Hon är så trött av bundenheten vid sängen. Jag minns det själv.
Det är inte lätt att vänta en blivande kung.
Var är den nuvarande kungen?
- Kommer Hans majestät? - Hans majestät är upptagen.
Charlotte har hjälpt honom så mycket.
Ers majestät?
Jag skriver till honom.
Söta du.
Det svåraste är över nu.
Du har gjort din plikt och blivit gravid med en arvinge.
Nu är du fri.
Vad gäller min son,
slipper du träffa honom igen om du inte vill.
Tills vi behöver en arvinge till.
Vad är det? Varför är jag här?
Jag tänkte att du ville se väggarna. Se, helt rena.
- Inte ett spår av... - Väggen?
Jag har en plan för hur vi kan skydda gården
om Hans majestät behöver tid att...
...bada i månskenet utan kläder på. Vi kan bygga en skärm.
Red jag hela vägen hit för en skärm till gården och en ren vägg?
Nej, det är en sak till.
Hennes majestät...
Jag har aldrig sett henne så här förut. Jag är rädd att hon är nära sammanbrottet.
Jag undrar om Hennes majestät behöver träffa kungens läkare igen.
- För hennes sinne. - Absolut inte.
- Reynolds, lyssna... - Nej, sa jag.
Du ger mig ingenting. Du säger ingenting när jag ber om hjälp.
- Du behandlar mig inte som en jämlike... - Jag kan inte hjälpa dig!
Jag måste gå.
Igen.
- Jag är kungens man, jag måste komma in. - Ni vet att ni inte får komma in.
Jag är kungens man. Jag måste komma in!
Gå till ert rum.
- Vad i helvete gör ni med honom? - Botar honom.
Igen.
Igen!
Sluta med galenskaperna!
Få ut honom härifrån! Genast.
Igen.
Bravo!
Tack för att du kom.
Jag tänkte att du ville se utställningen utan allt folk.
De öppnade bara för oss.
Agatha, jag måste be om ursäkt för rycket jag fick här igår.
Jag hoppas att du kan förlåta mig och glömma alltsammans.
Det var nonsens.
Det var inte nonsens, och jag glömmer det inte.
- Agatha... - Vad vet vi egentligen om varandra?
Vad vet vi på riktigt? Förutom titlar och änkestånd?
Vad vet kvinnorna i societeten egentligen om riktig vänskap?
Det är bara socialt kallprat, äktenskapsplaner och skvaller.
Du öppnade dig för mig och visade vem du är.
Det var modigt.
Vi mödrar och mostrar och ledare av societeten...
Vi lägger all vår tid på äktenskapsmäkleri,
och pratar om förförelse, kärlek, romans...
Men aldrig för någon som är mogen att ens förstå vad det betyder.
Hur det är att vara utan.
Hur det är att mista det.
Vi är fulla av skvaller och berättelser,
men vi kvinnor är aldrig samtalsämnet.
Lady Whistledown skriver aldrig om våra hjärtan.
Vi är berättelser som inte berättas.
Igår berättade du en del av din berättelse för mig.
Och jag... tackar dig för det.
Du...
Varsågod.
Kom hit bort.
Jag ska visa dig ett gammalt verk.
Ett av mina favoriter.
- Deras trädgård blomstrar alltid. - Fortfarande? Är Hans majestät...?
Vad betyder väl galenskap när sann kärlek blomstrar?
För dem hör ogräset också till.
Vi har alla våra trädgårdar, Violet.
Min trädgård dog inte med min make,
för den hade aldrig blivit planterad.
Jag visste inte ens att jag kunde ha en trädgård.
Den blomstrade inte förrän han hade gått bort.
Och när den gjorde det...
Då tog jag väl hand om den.
Jag har aldrig under alla mina år tänkt på någon annan man.
Men nu...
Det är tillåtet att vilja.
Säg det.
Jag vill ha min trädgård skött.
Jag vill ha min trädgård skött så mycket som det bara går.
Ska vi plantera nytt?
Nej.
Låt den dö.
Ers majestät.
- Ni får inte åka. - Jag vet.
Från England. Ni får inte åka från England.
Du måste stanna här.
- Det kan jag inte. - Du får skulden.
Du stannar här.
Var är hon?
Hon är på palatset och håller Hans majestäts mottagning.
- Så ja, det är bara en snusnäsduk. - Ha på dig den du, då.
- Vilken fräckhet! - Dominic, sluta genast.
Det är en viktig dag och du måste uppföra dig.
Var duktig och lyssna på mamma, Dominic.
När ska vi tillbaka till Nanny?
Dominic, jag är ledsen att du inte känner mig.
Jag kände inte mina föräldrar heller.
Det måste vara otäckt att lämna Nanny så här,
men jag är din mamma.
Din pappa är med änglarna nu, och nu är du mannen i familjen.
- Mannen i familjen? - Ja.
Och du måste göra din plikt för familjen.
Okej då.
Jag tyckte att det var dags att Ers höghet fick träffa min son.
Lord Danbury.
Angenämt att träffas, Ers höghet.
Angenämt att träffas, lord...
- Arvsfrågan. - Långt ifrån avgjord.
- Alla inblandade intressen. - Förstår ni följderna?
Vilken stilig pojke.
Jag hoppas ni båda besöker oss snart igen.
Vem står på tur?
Pondicherrys nya guvernör.
- Gjorde jag min plikt, mor? - Du visade dem vem du är.
Dominic Danbury. Son till Herman Danbury.
Ja.
Det är du.
Du är lord Danbury.
Och du ska ta din rättmätiga plats, eftersom du förtjänar den.
För du är min son.
Du är son till Agatha Danbury,
född som Soma, kungligt blod av Kpa-Mende Bo-folket i Sierra Leone.
Du härstammar från krigare.
Vi vinner.
Glöm aldrig det.
Vad fint, pappa.
- Men du får börja om. - Varför, min sköna?
- Den där är för stor för mig. - Du har ju redan fyllt år, min kloka.
Den här är till min vän.
- Du gör aldrig hattar till vänner. - Nej, men jag har en vän som är ledsen.
Men du har kanske rätt.
- Den kanske är fel åt min vän. - Nej, du måste ge den.
Hattarna gör folk glada, och ingen ska vara ledsen på sin födelsedag.
Får jag hjälpa till?
Den här måste jag göra själv.
Ha några pappersblommor på. Dem älskar alla.
Hon är strålande. Hon lyser. Jag har aldrig sett någon så rik.
- Jag nuddade hennes kappa. - Andas, Coral.
- Sa hon varför hon är här? - Hennes majestät behöver inte säga något.
Just det.
Ta honom till barnflickan.
Ers majestät.
- Vad förskaffar mig den äran? - Jag är här för att beklaga sorgen.
Sorger. Böner.
Vad snällt av er. Ers majestät borde ligga och vila hemma.
Hemma.
Det stället är inget hem.
Jag har lämnat det stället, och jag ska aldrig...
...någonsin tillbaka dit.
Vart ska Ers majestät ta vägen?
Jag har ju kommit hit.
Hon vill stanna.
- Stanna? Vilken ära. - Nej, ingen ära. Det är livsfarligt.
Hon väntar barn, ett kungligt barn.
Hon bär bokstavligen på Brittiska imperiets framtid.
Jag kan inte ta ansvar för henne. Hon måste vara perfekt.
Det skulle vara att gömma en...
Drottningen av England ber mig att begå landsförräderi, Coral.
Oj då. Jag...
Vad ska jag göra?
Skicka en tjänare till Buckingham House.
Världen talar om de mäktiga brittiska röda rockarna,
men statschefen utsätts för sina egna betjänters vårdslöshet.
Vi är ytterst noga med våra plikter.
Er främsta plikt är väl att inte tappa bort drottningen?
Jag har plikter mot drottningen, inte er.
Hennes majestät är inte borta. Jag känner väl till hennes omständigheter,
och kan nog ta väl hand om dem,
om jag slipper bråka med gnälliga utlänningar.
Om de istället kan förstå att drottningens försvinnande
måste hanteras med diskretion.
Jag ber om ursäkt.
- Kalla på en droska. - Ja, herrn.
Jag vet.
Jag också, bebis, men...
Ursäkta mig, Ers majestät. Er man Brimsley är här.
- Så jäkla bra på sitt jobb. - Och er bror.
Jag vill inte träffa dem.
Ers majestät, jag vet inte vad ni har för problem där ute,
men jag vet att ni inte kan lösa dem här inne.
- De kan inte lösas. - Vill ni berätta vad problemet är?
Väldigt gärna.
Men det kan jag inte.
Det enda jag kan säga är att man har ljugit för mig.
Jag har blivit förrådd av alla i det här landet utom dig.
Du är min enda vän.
Ers majestät.
Jag är inte er vän.
Jag vill vara det.
Men just nu är jag inget mer än er undersåte.
Jag agerar också som er undersåte.
Jag har inte tänkt på era känslor.
Jag har bara sett kronan och inte låtit er vara människa.
Så...
Om vi ska bli vänner måste vi börja om.
Jag behöver verkligen också en vän.
Du ska bli min vän.
Jag ska bli er vän.
Jag ville inte ha det här livet.
Vi är kvinnor.
De män som styr över våra öden märker inte ens att vi har en vilja.
Våra egna drömmar.
Om vi ska kunna leva de liv vi önskar måste vi få dem att förstå det.
Vårt mod.
Vår viljestyrka blir beviset för dem.
Tacka er personal för välkomnandet, lady Danbury.
Det ska jag, Ers majestät.
Jag vill också tacka er för er diskretion och er takt.
Allt för Hennes majestät.
- Mamma. - Nej.
Kväs dina oförskämdheter och försök till att slingra dig.
Dina långa pojkår är över. Om en timme kommer du att vara gift.
Jag vet, men mamma...
Jag är rädd.
Vad är du rädd för?
Att jag inte ska kunna älska henne.
Att älska är inget man gör eller inte gör av någon magisk anledning.
Det är inte kemi.
Så är det bara i pjäserna.
Att älska är att besluta sig.
Att älska är att göra ett val.
Man gifter sig och väljer att älska sin maka.
Man ger sig inget annat alternativ.
Äktenskap är svåra. De är fyllda av smärta.
Och livet som kunglig...är ensamt.
Så ta tag i någon och håll fast.
Älska med allt du har, för om du inte gör det...
...har du ingenting.
En drottnings främsta plikt är inte sina infall utan sitt folk.
Alla drottningar axlar den bördan och det är inte värre för dig.
Du kommer att lära dig att älska ditt ädla uppdrag,
som en naturlig utväxt av din ädla karaktär.
Då blir din ungdoms infall pinsamma minnen blott.
Charlotte?
Brimsley.
- Håll Hennes majestäts droska. - Vi kom ju precis. Du kan inte...
Håll droskan.
- Vart ska du nu? - Du sålde mig som Englands drottning.
Nu ska jag vara Englands drottning.
Ledger.
Ers nåd.
- Vad är det? - En födelsedagshatt.
Jag brukar göra sådana.
Den här är till er.
Jag visste inte när ni fyller år men jag ville inte missa att fira den.
- Ni får inte vara här. - Det är jag inte heller.
Ni får inte komma in.
Det tänker jag inte göra.
- Ni måste vara tyst. - Jag ska vara knäpptyst.
Jag är ju inte ens här.
Som ni ser.
Och jag tänker inte komma in.
Var är kungen?
- Jag är ledsen. Han kan inte träffa er. - Struntprat.
- Ta mig till honom. - Ers majestät. Det går inte.
- Det går visst. Jag vill träffa honom. - Nej, det vill Ers majestät inte.
Säg inte åt mig vad jag vill, doktorn. Ta mig till honom.
Annars får männen söka igenom palatset.
Den här vägen, Ers majestät.
Släpp honom lös.
Släpp kungen lös!
Ut härifrån. Nu.
George.
Se på mig, George. Det är jag.
Eller Venus. Venus är här, George.
Jäkla Venus. Det är Charlotte.
Jag är Charlotte, och du ska bli George igen.
Försök.
Kom tillbaka.
Snälla, George. Kom tillbaka.
George, kom tillbaka.
Känner du det, George?
Den sparkar.
Jag är Charlotte, och det här är vårt barn.
Vi behöver George igen, annars är ingen av oss någon alls.
Charlotte.
Ers majestät måste begripa att metoderna är hemska men bevisade.
- Jag vill också att kungen ska botas. - Jag bryr mig inte om det.
Jag bryr mig om hans lycka och hans själ.
Han får vara galen om han behöver det. Du är färdig här.
Ta honom härifrån.
Det här är ett misstag. Han kommer att knäckas.
Var tacksam att jag inte knäcker dig.
Ge honom mat, ett varmt bad och kläder. Packa mina saker. Vi flyttar till Kew.
Vänta.
Så?
Så.
Undertexter: Sara Palmer